Det här är vad Destiny avsåg när hon gick in i stjärnsystemet.
Vi kommer att överleva. Vi kommer att ta oss hem.
Skeppet kom hit av en anledning!
Destiny drivs av själva stjärnorna.
Han och Young är inte överens. Jag vet inte vilket läger som är bäst.
Ska vi låtsas som om inget har hänt? Vi måste vara redo för nästa möte.
- För besättningens skull. - För besättningens skull.
Kramperna har slutat. Han reagerar inte. Han är i ett djupt chocktillstånd.
Det är Scott, sir. Vi är i en liten knipa här nere.
Vi hittade inga andra utgångar.
Vi har mindre än en halvtimme kvar. Vi kommer inte att klara det.
- De hoppade. - Gud vare med er, överste. Er alla.
Överste Young?
- Vi är alla här, sir. - Jag är på väg.
Dr Rush har just bekräftat att vårt pågående ultrahopp-
-tar oss mellan galaxerna.
Det betyder att det kan dröja innan vi kan göra en portanslutning-
-för att fylla på våra förråd.
Mat och vattenransoneringar återinförs från och med nu.
Det innebär också att något hopp om att kunna undsätta Chloe Armstrong-
-Eli Wallace, eller löjtnant Matthew Scott är...
Överste Young. Kan du komma till gränssnittrummet?
Jag kommer strax. - Det var allt.
Jag vet varför skeppet har försökt att spara energi.
Den räcker inte till vårt mål, den andra galaxen.
Oavsett hur jag räknar och försöker och spara energi-
-klarar sig inte Destiny över tomrummet.
Säsong 1 Episod 16 - Sabotage -
SSG - SweSUB Group © taureane, FRiEND och Dvärghamstern - www.SweSUB.nu
Men vi passerade just genom en stjärna. Vi borde vara laddade.
Som med allt annat är varken driften eller kraftreserverna ens nära 100%.
Skeppet klarade knappt de senaste intergalaktiska hoppen.
- Stridsskadorna kan inte ha hjälpt. - Om skeppet inte kan göra det-
-varför försöker det? - Det följer en förutbestämd väg.
Eftersom vi inte har tagit kontroll över skeppet, räknas inte vi.
Destiny glider resten av vägen, men våra ben är damm då.
- Så, vad gör vi? - Jag är öppen för förslag.
- Hur mycket fattas det? - Ungefär 50 000 ljusår.
Bara några få procent av den totala. Om vi kan öka ultradriftens effektivitet?
- Fungera bättre med samma mängd energi. - Fem procent skulle göra det, faktiskt.
-om vi inte vet vad vi gör? - Vi får ta ombord nån som vet.
Jag kan tänka mig några. Amanda Perry är bäst.
Hon hjälpte till att utforma nästa generation hyperdrifter.
- Det finns ingen bättre kvalificerad. - Vi ordnar att få henne ombord.
Överste... För alla hennes förmågor-
-finns det vissa funktionshinder som du bör vara medveten om.
- Hur länge? - Eventuellt flera veckor.
Självklart finns det någon som hjälper med det dagliga sakerna.
Hon kräver en respirator för att kunna andas.
- Det blir helt klart en anpassning. - Kan jag träffa min familj?
- De har fått godkännande. - Då gör jag det, sir.
Löjtnant? Mår du bra?
Mandy...
- Nick. - Ja.
Gud, jag är verkligen här.
Det är du verkligen. Det tar en stund att vänja sig vid överföringen.
Du säger det.
Jag är ledsen. Jag kunde inte göra det.
Låt henne bara vara.
Löjtnant James hade problem med att vänja sig vid respiratorn.
Jag klarar det.
Fixa skeppet.
Ms Wray?
Ta all den tid du behöver att anpassa dig.
Det här är Mary. Hon är din hjälpare medan du är här.
Hon informerar dig om hur du ska klara av din värds funktionshinder.
- Efteråt vill dr Strom träffa dig... - Nej.
Jag åker hem.
Hej...
- Jag kunde inte göra det. - Ja, jag vet. Jag hörde.
- Det är okej. - Nej, det är det inte.
- Jag svek honom. - Översten?
Han är den sista personen som...
Jag känner igen dig.
- Ursäkta mig. - Det här är matsalen-
-som du antagligen vill undvika. - Vad är de där?
De är en slags frukt från en planet vi nyligen besökte.
Får jag prova en?
Jag varnar dig, de flesta tycker att de är ganska bittra.
De flesta spottar ut dem direkt.
Det här är första maten jag har kunnat äta själv, sedan jag var nio år.
T.J. det är Young. Har du sett Rush? Han har stängt av radion.
Jag har ställt till det för dig.
De är på väg nu, sir.
- Jag har tagit semester. - Alltihop?
Vi har mycket förlorad tid att ta igen.
Du har gjort dig av med den fula stolen.
Du kan göra bättre än så.
- Fem, sex procent skulle göra det. - Det är tanken.
Problemet är att göra det utan tillgång till skeppets centrala system.
Eller någon kunskap om hur de fungerar.
- Jag bara säger det. - Visa henne allt du har.
Nicholas?
Det är jag igen. Vi kom ut ur ultrafart.
Något har hänt med skeppet.
Lyssna, jag lovar att komma till alla.
Jag vill att alla som har skallskador eller inre skador går längst fram.
- Var inte rädda. - T.J.!
- Sätt oss i arbete. - Alla som är svaga. Ta inga chanser.
- De tysta kan vara i sämst form. - Hur är det med dig?
Jag mår bra. Gå.
- Är vi under attack eller inte? - Nej. Det var ett fel.
Det finns inga tecken på fientliga skepp i området. Inte vad jag kan se.
Jag tror att det var en explosion i ultradriften. Vi är på drift.
Det kan vara vad som helst.
- Kommer vi åt manöverrummet? - Inte utan rymddräkt.
- Många områden saknar tryck. - Bäst att kolla skadan utanför skeppet.
- Jag kan flyga en kino ganska bra. - Gör det. - Ni två övervakar härifrån.
Jag använder stenarna för att rapportera det här.
- Är du säker på att du är okej? - En sekund var jag tillbaka på jorden-
-i ett främmande hus, i min egen kropp igen.
Länken är tillfälligt avskuren när vi går in och ut ur ultrafart.
Vi väntade oss inte att det skulle ske.
Jag mår bra.
- Vad minns du? - Jag gick, sen var jag nån annanstans.
Jag vet inte hur jag hamnade där. Sen kom explosionen.
Har det här hänt förut?
Hjärnskakning kan orsaka minnesförlust och förvirring. Vi behåller dig här.
- Så det inte är nåt allvarligare. - T.J.! Han låg på golvet.
- Jag vet inte om han är skadad. - Sätt honom här.
Franklin?
Det är Volker. Får ni bilder?
Ja, vi ser det.
Är det nåt jag behöver oroa mig för?
Jag har varit med Amanda länge. Vi behöver övervaka hennes blodtryck-
-och sen måste jag visa dig några andra saker. Sen klarar hon sig.
Ursäkta, jag är ju ny på det här.
Du klarar dig också.
- Vad är det som händer? - Inkommande maskhål.
Rush här. Vi har ett inkommande maskhål. Greer, till porten med en försvarsgrupp.
- Alla måste ut härifrån! - Det behövs inte, sergeant.
- Skjut inte! - Håll igen!
Jag sa ju det.
- Min broder. - Greer!
Jag förväntad mig inte att se dig igen heller.
Vad menar du med det? Såg ni inte till att vi kunde ringa in?
Jag har gått med i en bokklubb.
Ja, det ska bara vara kvinnor, men det finns några unga män som stannar till-
-och säger sig ha ett intresse av 1800-talets tjejlitteratur.
- Kan vi koncentrera oss på maten nu? - Förlåt.
Kan inte jag få göra det där? Vi klarar oss.
- En i taget. - Uppfattat.
Det här får dig väl inte att flippa ut?
Du är ju här. Det är det viktiga.
Vi förstod att vi var fast där ute.
Snacka om att känna sig som tredje hjulet.
Den andra natten tändes fjärrkontrollen till kinon.
Jag antog att ni hade kommit på nåt. Vi ringde tillbaka, och nu är vi här.
Jag trodde inte det gick att missa den här skorven.
Inser ni att ni skrämde skiten ur oss?
- Förlåt, sir. - Ni är förlåtna.
- Kommer de att överleva? - Verkar så. Den planeten var okej.
Bra. Får vi inte hyperfarten fixad ska vi dit allesammans.
- Allvar? - Ja, Eli. Du måste börja jobba direkt.
Välkommen tillbaka.
- Hur går det för honom? - Samma...
...men nåt har förändrats sen vi stannade.
Tycker du inte att han ser annorlunda ut?
- Kanske. - Som han är därinne-
-och vet exakt vad som händer, men hans hjärna och kropp är åtskilda.
Jag vet inte. Jag har pratat med Rush-
-och han säger att jag troligen bara inbillar mig.
Det kanske jag gör. Jag har inte sovit sen... Jag vet inte ens när.
- Varför? - Jag har en mardröm som upprepas.
Jag är fast i ett mörkt rum, men jag är inte jag, och jag kommer inte ut.
- Är du klaustrofobisk? - Lite grann.
Det kanske är nåt skenminne från ditt byte med doktor Perry.
Hej, mattepojken.
Har du beräkningarna jag bad om?
Klara.
Och snälla, kalla mig inte det.
Jag vet hur det är. Nick kallade mig "lilla fröken lysande"-
-några gånger och det fastnade.
- Nick? - Nicholas.
- Rush? - Vi var kollegor på SGC-
-några år innan Icarus. Han bollade idéer med mig-
-när han jobbade med den där uråldriga koden som du löste. Grattis, förresten.
Du ser vart det förde mig.
Jag hade gjort vad som helst att få vara här.
När Nicks fru gick bort, hade vi de här långa samtalen-
-om hans jobb och om mitt jobb, de uråldriga, uppstigningen.
Det var som om han inte ens såg stolen.
Jag försökte kalla honom "Herr Lysande" några gånger, men han fattade inte.
Var du kär i honom?
Vad är det för fel på det?
Jag tycker bara att det är förvånande.
För att en rörelsehindrad inte kan ha känslor för nån?
- Nej, för att du pratade om honom... - Ja...
- Tack för den här. - Visst...
Rush?
Ni har nåt?
Doktor Perry kom fram till att explosionen kan vara till vår fördel.
Det fanns en överbelastning. Det borde aldrig ha hänt-
-eftersom systemet är otroligt stabilt med en massa skydd. Men det hände-
-och som med de flesta överbelastningar hände det i den svagaste länken.
Hyperdriften är 16 separata moduler.
Den som sprängdes var den svagaste länken eftersom den var minst effektiv.
- Så skeppet kan flyga med de andra? - Bättre än så.
Utan den utslitna modulen som sänker effekten, bör vi komma igenom tomrummet.
- Det är bra jobbat. - Klappa inte nån på ryggen än.
Vi måste isolera och komma förbi skadan först.
- Det måste göras manuellt. - Eller...
- Eller vad? - Roboten vi hittade.
Vi tror att det går att reparera skadan med den.
Jag har redan programmerat instruktioner för reparationerna.
Scott, Young här. Eli och doktor Perry har ett skytteluppdrag åt dig.
Uppfattat, jag är på väg.
- Vad är oddsen? - Att det här fungerar?
Ganska skapliga. Tiden är ett problem.
- Det finns ett annat sätt. - Just det, stolen.
Får vi tillgång till systemet kan vi komma förbi skadan med ett kommando.
Går det så långt, så sätter jag mig i den själv.
Kommer i position nu.
Öppnar bakluckan.
Vi är klara här.
Då sätter vi igång.
Kom in.
- Hej. - Hej.
Jag vill ha tillstånd att följa med gruppen till planeten.
- Scott går. - Han är lite upptagen med skytteln nu.
Han är redan på väg tillbaka.
Är det så här det kommer att bli?
Jag kanske vill se planeten där jag ska uppfostra vårt barn.
Du menar om inte skeppet är lagat tills dess?
Ja, moderlig instinkt, antar jag.
Okej. Tillstånd beviljas.
- Tack. - T.J...
Jag ska vara försiktig.
Löjtnant Scott hittade färskt vatten öster om porten. Ni börjar där.
Vi borde kolla upp så mycket vi kan, ifall vi måste bosätta oss där.
Skicka den.
Vi har ju precis kommit därifrån. Vi ödslar tid med det här.
Det är en standardrutin, Eli.
Frågar du mig, är ni militärer ibland lite för...
Herrejävlar! Såg du det?
Jag såg. - Stäng ner den.
De har hittat ert läger.
- Kan de komma igenom porten? - Inte utan fjärrkontroll.
Hur som helst, så är vi avstängda. Vi måste laga skeppet.
TRE VECKOR SENARE
- Jag kan gå till affären på hörnet. - Vi behöver storhandla.
- Vi har slut på nästan allt. - Okej. Det går fort.
Jag är snart tillbaka.
- Jag kunde ha gått. - Jag vill få ut henne ur huset.
Även om det bara är en timme.
Sådär. Du har gjort det. Det isolerar modulen.
- Det var den enkla delen. - Vi börjar med förbikoppling imorgon.
Ni gör inte mycket för att ha kul här, eller hur?
- Vi har mr Brodys bränneri. - Har ni ett bränneri?
Följ med och se.
- Jag är i ett rum, men jag är inte jag. - Vad ser du?
Inget. Mörker, men jag vet att jag inte är ensam.
Tänk om det inte är en dröm?
- Tack, mr Brody. - Skål.
Var nu försiktig. Det här har bara en befriande kvalitet.
- Vi använder vad vi har, inte sant? - Ja.
På tal om det, hur klarar du dig utan ditt kaffe?
Jag måste erkänna, att det är det värsta med att vara fast här.
- Vilket lidande. - "Vansinne" är det korrekta ordet.
- Jag har till och med drömt om det. - Jag drömde om att jag kunde gå.
- Ja, det har du sagt förut. - Sen får jag göra det här. Det är...
Det är verkligt. Som om en dröm blir verklig.
- Men vi måste laga ert skepp. - Ja.
Sedan måste jag vakna.
- Sir? - Ja?
Jag tror...
Jag tror att det var jag som förstörde skeppet.
Jag börjar att märka av befrielsen du pratade om.
Man frågar sig själv om det var värt det.
Får jag fråga en sak?
Efter att din fru dog, och vi hade våra långa samtal...
...hade du nån aning om vad jag kände för dig?
Att du tyckte synd om mig.
Jag tänkte det samma om dig.
Jag tyckte att du var lysande. Jag kallade dig "lilla fröken lysande".
- Ja, glöm det. - Det kan jag aldrig ångra.
God natt.
- Nick... - Ja?
Vill du följa med in?
Ja...
- Förlåt, vännen. Jag kan inte. - Varför inte?
Jag kan bara inte.
- Nick. Det är jag. - Det är mer komplicerat än så.
Det kallas för galenskap.
Men det här är min enda chans.
Mandy...
Du vet bättre än nån annan, hur jag mådde när Gloria dog.
Jag har nyligen upplevt nåt som fick mig att uppleva det igen.
Det var mer än en dröm. Lika verkligt som det här är för dig.
Jag kan intala mig själv att det har gått flera år.
Men i mitt hjärta har det nyss hänt igen.
Den här gången...
...kan jag åtminstone göra det här.
- Ursäkta, jag... - Vad är det?
Översten vill träffa er i gränssnittrummet. Båda två.
- Är allt som det ska vara? - Nej, vi har fler bekymmer.
Kom så går vi.
- Du har varit borta i flera timmar! - Förlåt. Jag låste in nycklarna...
Jag trodde att du hade råkat ut för en olycka. Att du åkte i ambulans.
Nej... Jag är ledsen, Camile.
- Jag fick för mig saker... - Jag vet hur det är-
-att vänta på sin älskade. Jag är här nu.
Jag vet...
Mary...! Jag vet inte vad som hände.
Jag höjer benen ovanför hennes hjärta för att stabilisera. Du klarar dig.
- Håll dig lugn. - Vi pratade bara, sen så... Vad händer?
Hon kommer att må bra.
Löjtnant James glömde att torka bort hennes fingeravtryck från stenen.
Ingen märkte när den ramlade av bordet. Rymdvarelsen passade nog på att-
-använda stenen och förstöra ultradriften.
Hon svimmade under explosionen. Jag trodde att det var en hjärnskakning.
Fallet är löst. Det förändrar ingenting.
- Fattar du inget? - De vet att vi är här.
Ja, men utan spårutrustning vet de inte att vi är ur ultrafart.
Han har rätt. Tomrummet är otroligt stort. De vet inte var vi är.
Rymdvarelsen kan ha sänt en signal.
Som ett hyperrymdmeddelande?
Eller så listade den ut positionen före explosionen och tog med sig den.
- Hur skulle den veta hur... - Hur kunde de sabotera skeppet?
Han har rätt.
Saken är klar.
De kommer.
- Förlåt. - Det är mitt eget fel.
- Ursäkta att jag stör. - Kom in.
Överste Young rapporterade att dr Perry snart är tillbaka i sin kropp.
Hon bör återvända till flygvapnets anläggning.
Jag väntar på utsidan.
Sätt igång.
Det här är Young. Trots alla reparationer är vi flera dagar från att vara klara.
Trots våra ansträngningar, kommer vi att bli angripna när som helst.
Sköldarna kommer inte att hålla för ett ihållande bombardemang.
Den här gången kan vi inte hoppa in i ultradrift.
Vi kan inte fly genom stjärnporten.
Löjtnant Scott ansvarar över skeppets försvar.
Följ hans order som om de vore mina.
Om vi blir bordade, kommer sergeant Greer att samordna insatsgrupperna-
-men alla måste vara med i vårt försvar.
Vi ger dem en god kamp.
När tiden är inne, vänta inte för länge.
Det kommer att ordna sig.
Jag vill att du ska vara där och prata mig igenom det.
Det här är mitt fel. Jag fick panik.
Stolen...
- De är här, sir. - Säg vad jag ska göra.
Vi isolerade den skadade modulen. Ge skeppet order att starta ultradriften-
-på de kvarvarande... - Hur ska jag klara det?
Först måste du sätta dig i stolen.
Vänta! Dr Franklin pratade. Det var nåt om stolen.
- Vadå? - Det var allt. Han vet vad som pågår-
-och han försöker säga att det borde bli han. Men jag tycker verkligen att...
Vi är angripna. Jag gör det.
- Jag låter inte en man offra sitt liv. - Han har gått igenom det en gång...
- Vi har inte tid! - Just därför. Låt honom välja.
Dr Franklin...
Dr Franklin? Skeppet är angripet.
Om ingen sätter sig i stolen och hjälper till med reparationen, övertas skeppet.
Alla kommer att bli tagna.
Förstår du vad vi ber dig att göra?
Rikta elden mot de mindre skeppen. De kommer att försöka borda oss.
- Gå tillbaka till din trupp. - Ja, sir.
Temperaturen sjunker snabbt.
Det här är nåt nytt.
Gå.
Nåt händer.
- Håll ett öga på dörren. - Ja, sir.
Förbannat! - Greer? Vi håller på att bli bordade, precis där du är.
Det är uppfattat.
- Överste, jag trodde att du... - Ultradriften startar upp.
Betyder det här att du har lagat skeppet?
Nej, det är jag igen.
- Visst avskyr man det där? - Hur ligger vi till?
Den skadade delen av skeppet har kring- gåtts. Ultradriften är effektivare.
Det är för tidigt att säga, men det ser ut som att vi tar oss över.
- Vi klarade det. - Ja, det gjorde vi-
-och nu är det dags för mig att ge mig av.
Det är inte snällt sagt, men jag hoppas att du kommer att behöva mig igen.
Det är inget jag styr över.
- Hej då, Mandy. - Hej då, Nick.
- Nicholas? - Välkommen tillbaka, Camile.
- Har det hänt nåt? - Nej, jag har tittat på en stängd dörr.
- Har den förblivit stängd? - Ja, sir.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © taureane, FRiEND och Dvärghamstern
www.SweSUB.nu - För bättre texter