DÅ
Mr. Singer...
...din tid är ute.
Bobby! Bobby!
Idioter.
Bobby?
- Vill du fastna här? Bli ett spöke? - Jag vet vad jag gör, Rufus.
Du tror att du kan hjälpa pojkarna, men hur många vettiga andar har du mött?
Hur ska du ha det? Stanna eller gå?
- Bobby kanske hemsöker er. - Jag har försökt kontakta Bobby.
- Utan mig? - Hade han varit där, hade jag berättat.
- Vi brände honom. - Svärdet kanade över golvet.
Ölen drack sig själv, skriften på sängen. Boken föll och gav oss numret till Cass.
- Det är inte Bobby! - Det kan det vara.
Nej, det är bara vad vi vill.
Vanligt folk ser också de som de har förlorat.
- Ja, spöken. - Eller så är det saknaden.
Hade det varit Bobby, hade han gett sig tillkänna.
Förbannat!
NU
Här kommer käket.
Även om världen går åt helvete, så kan man förlita sig på en sak.
Att de här smakar likadant var du än köper dem i vårt underbara land.
- Annie. - Hej, Dean.
- Kul att du ringde. Hur är det? - Jag lever, så "bra", antar jag.
Jag hörde om Bobby.
Jag är ledsen.
Ja. Vi med.
- Vad händer? - Jag har hans böcker som ni kan få.
- Visst, var är du? - Bodega Bay.
- Jobbar du? - Alltid. Är ni i närheten?
- Nära nog. - Ska vi mötas för lunch?
- Klockan ett? - Visst. Hej då.
- Vi borde inte vara här. - Nej, jag vet.
Snuten?
Ni borde inte ha kommit hit.
Översatt av skorpan666 www.addic7ed.com
Dick Roman leder ännu en arkeologisk utgrävning.
Han gräver som en stjärnreporter.
- Det står inte vad han gräver efter? - Då skulle jag väl ha nämnt det.
- Annie brukar väl inte var sen? - Nej, hon är tvångsmässig. Jag ringer.
- Verkligen? - Ja.
Du vet, en ung soldat i skyttevärnet och en fin sköterska. Väldigt Hemingway.
Hon och jag hamnade också i skyttevärnet en gång.
Okej... sånt händer.
Du med?
Det var länge sen. Vi var på samma jobb. Hon var stressad och jag...
Jag hade ingen själ...
Många skyttevärn.
Hon svarar inte.
Skål till spöken som inte finns.
Du låter besviken.
Även om vi vill träffa honom igen, är det kanske bäst att vi låter bli.
- Har hon övergivit oss? - Bara det inte hänt nåt.
Röstbrevlådan. Det här stämmer inte.
- Vad gör hon i Bodega Bay? - Nåt jobb. Hon sa inte mer.
- Jag måste ha påfyllning. - Lägg undan den där ett tag.
Den påminner oss bara om honom.
Jag har funderat på det. Men inte än.
Vi kollar Annies motellrum.
Gamla olösta försvinnanden.
De upphörde för årtionden sen, men började igen nyligen. Bara tonåringar.
Jag tror Annie hittade stället som de besökte innan de försvann.
Den gamla Van Ness-fastigheten.
Glatt värre.
- Polisen har aldrig hittat nåt där. - Lokala polisen har ju stenkoll...
- Killar? - Byggdes 1862 av Van Ness-familjen.
Jag fick gardinen att röra sig. Titta på rätt ställe nån gång.
- ...till salu i evigheter. - Ingen vågar väl köpa.
Fan, det tar på krafterna. - Det står bara där, igenbommat.
Huset kom upp på listan "USA:s mest hemsökta hus".
- Och tonåringarna började försvinna? - Japp.
Sätt fart nu. - Då sätter vi fart.
Idioter.
Tack.
Jag är hemma, älskling.
Jösses.
Mitt folk.
Kom nu.
Hej. Jag heter Bobby. Jag är ett spöke.
Kan man få lite spökhjälp här?
Je m'appelle Bobby.
Kyligt...
Annie?!
Det är mycket aktivitet i alla fall.
Det du gjorde igår är förbjudet.
Jag tillåter inte sånt i mitt hus. Nästa gång blir det konsekvenser.
Sista samtalet var till mig. Så var fan håller hon hus?
Bobby?
- Annie! Vi har letat efter dig. - Jag kan inte fatta att du är här.
Jodå. Jag är stendöd.
Det tråkiga är, kan du se mig, är du också död.
Död. Spöke. Jag.
Tre ord som du aldrig vill se i samma mening.
- Det känns som jag blev drogad. - Jag vet.
Det tog en månad innan jag fattade nåt. Du tar det bra.
- Fantastiskt... - Duckade du också liemannen?
Va? Nej, jag såg aldrig till nån. Du...
Bobby. Du sprang ifrån liemannen, med flit?
Är det därför du är kvar?
- Din galna, gamla... - Du gillade mig galen, en gång i tiden.
Håll tyst! Du är inte sann.
Som ett standardspöke utan valmöjligheter, - dra åt skogen.
- Jag har också ouppklarade affärer. - Och där går mina ouppklarade affärer.
Ungar!
Hallå? Ni är döda.
- Inte de vassaste knivarna i lådan. - När jag kom in var de ihjälslagna.
Sen kommer den stora killen mot mig. Och nu... Fan.
Finns det nån rolig sida av det här?
Inte direkt. Och jag fattar inte hur de gör.
Jag har sett poltergeists bänkpressa pianon.
Jag knuffade till en bok, och var väck i två veckor.
Så de vet inte ens att du är här?
Vilken röra...
Den slår i botten överallt.
- Ska vi anta det värsta? - Alltid.
Hämndlysten ande. Kanske flera, som dödar ungar. Inga kroppar, inget blod.
Festar ondska här, så har de en sjujäkla städservice.
- Vänta. - Vad?
Det här är från tidigare i veckan.
Befria mig.
- Befria mig. - Var kommer det ifrån?
Har du sett ett sånt nummer förr?
Det där är ganska hårt. - Ursäkta! Du, kostymen!
Skitstövel.
Spöken är väl inte de mest sociala typerna.
Men kan han, så...
Förbannat. - Graciöst.
Nybörjare.
Ni gör alla samma misstag.
- Antar att du vet allt om det här? - Jag har sysslat med det i 80 år.
Färsking här. Jag vet knappt vad som hände.
Verkligen? - Jag fick en kula i knoppen. Du?
Jag blev brutalt knivhuggen, i den här baren. Den 17 april, 1932.
- Vem plockade dig? - Jag är väldigt upptagen.
Vet du varför det är så många döingar här?
Inget bra samtalsämne.
Förlåt. Min vän är lite nyfiken, Mr...?
Crane. Haskel Crane.
Haskel. Du har rätt. Vi är nybörjare.
Så gör du mig en tjänst och visar hur man flyttar stolen? En liten stol.
Lär dig krypa först, snygging. Prova med den här först.
Ansträng er inte så mycket. Vet ni vart frustration tar dig?
Ingenstans. Det finns två sätt.
Vad jag gjorde, och de ni måste göra, är att lugna ner er.
Vi ska använda Zen för att flytta skräpet?
Ni måste släppa allt det där. Tala om för objektet vad det ska göra.
- Du spänner dig. - Du hjälper inte.
Du sa att det fanns två sätt.
Explosiv ilska och glödande vrede, men det beställer man inte bara in.
Ledsen.
- Som poltergeists, hämndlystna andar. - Som jag. Och jag har glödande vrede.
Du är ett ynkligt spöke och är inte förvånad över misslyckandet.
Gör som ni vill, men vill ni flytta en loppa, kapitulera.
Jag hatade Swayze-rullen "Ghost". Romantiskt skräp.
- Vad i hela friden var det där? - Det där kommer hända oss alla.
Vi bryts ner olika fort. Vissa fortare än andra. Och till slut...
Så där.
Inget alls kvar.
- Spök-Alzheimers... - Det här blir bara värre.
Nu har vi finkammat huset och inte sett skymten av kroppar, eller Annie.
- Mycket som puttrar, men grytan är tom. - Det kanske är goda nyheter.
- Hur då? - Att hon kanske inte är här.
Är det så det känns?
Vi får leta vidare i hennes papper.
- Sam! Dean! - Tror du inte att jag redan försökt?
- Jag skrek mig hes. - Men jag står ju här!
Nu vet du hur alla spöken som försökt prata med oss har känt. Dem får hitta dig.
Jag vet inte var jag är, och jag har sökt igenom huset. Det är klart att de går.
Inbillar jag mig, eller spanar hon in mig?
Nej du, hon spanar in mig.
Kan jag hjälpa dig?
- Jag är Victoria. - Annie.
Jag såg dig häromdagen. Jag vet vad du gör. Gjorde.
Jag gör det fortfarande. Bara i en annan dimension...
Bra där.
- Du var rösten på telefonen. - När du var här, kunde jag nå dig så.
- Spektral röstöverföring. - Just det. Spökmagi.
Precis.
Vad menade du med "befria mig"?
Victoria, befria dig från vad?
Bobby!
Var fick Annie sin information ifrån?
Förbannade plunta. - Bodega Bay kulturförening.
Kom igen, grabbar. Det är i huset allting händer. Vi drar.
Fan.
Huset går tillbaka till 1800-talet.
Miles Van Ness blev rik under guldrushen. Familjen slog sig sedan ner i Bodega Bay.
- Hände nånting... ovanligt i huset? - Mycket hinner hända under ett sekel.
"Säg vad saken ska göra." - Vissa säger att det är hemsökt.
Rör dig.
Förbannat! - Whitman Van Ness. Son och arvtagare.
Stilig och charmig, men tragedi följde i hans fotspår.
Han förlorade förmögenheten, sen huset, som blev en bordell.
Han dog som ensling vid 40.
Han är fortfarande där. - Vem är bjässen?
Dexter O'Connell. En våldsam brottsling.
Han är också där.
Mr. Van Ness tyckte synd om honom och anställde honom som trädgårdsmästare.
Dexter mördade Whitmans fästmö, dagen innan deras bröllopsdag.
Ännu en olycklig dag i den stackars mannens liv.
Tack då.
- Huset är populärt den här veckan. - Vad menar du?
En frågvis dam kom förbi häromdagen.
30 år, rött hår, snygg?
Ni får samma råd som hon fick. Håll er borta. Huset är extremt osäkert.
Utöver Whitmans fästmö, så mördade Dexter några prostituerade.
Han rymde innan hängningen.
Sen återvände han till huset där han hittades ihjälskjuten.
Varför återvände han dit där han blev arresterad?
Lägg det till listan av sånt jag inte vet.
Vad gör vi nu?
Om jag kunde, skulle jag bli gammal innan ni funderat klart.
Jag kan döda varulvar, laga bilar och baka bröd.
Det vore ju fan om jag inte kunde fixa lite Zen.
- Den här videon är en varning... - Eller ett minnesmärke för...
Våra vänner Debbie Tellen och Dudley Scott. De sågs senast i Van Ness-huset.
- Snuten har ju inte orkat göra nåt. - Är det slutet på kärlekshistorien?
- De har varit ihop sen åttan. - De messade oss, inifrån huset.
Vi går in.
- Sam? - Vad?
Säg att du skrev det där.
ANNIE FÅNGAD I HUSET
Nej...
De gick in i huset...
Vem är det då?
Vem där?!
Bobby?
De gick genom... korridorerna.
- I jakt på kärleksnästet. - Allvarligt...
- Bobby?! - Ja.
När vi har försökt övertyga oss om att han inte var där, har han... Vad gör han här?
Tiden går! Tillbaka till huset med er!
Vi måste tillbaka till huset. Nu.
Vad hände?
Hallå?
Ni borde inte ha kommit hit!
Dexter.
Jag förbjöd dig! Nu räcker det!
Tack...
- Dexter, du försökte varna dem. - Du har tillräckligt många redan.
De är bara barn, Whitman. Jag kan inte se det hända igen.
Håll tyst.
- Victoria. Ta videokameran. - Nej, jag kan inte.
Vi lägger oss inte i Whitmans affärer.
Vänta nu. Du skickade nödsignalen, och nu är jag här. Så hjälp till nu.
- Nu kommer han åt dig med. - Hur då? Jag är redan död.
- Vad gjorde han med Dexter? - Han straffade honom.
Han försökte varna dem. Dig med.
- Han tömde honom. - Vad betyder det?
Det har gjort honom så stark. Vi är bara mat och sjuk underhållning för honom.
Vad händer när han gör så där? Bara... poff?
För alltid.
Jag trodde Whitman var offret, och att Dexter mördade fästmön.
Han snärjde Dexter. Whitman dödade oss alla.
När huset var en bordell, var jag glädjeflicka här.
- Han skar halsen av mig. - "Glädjeflicka"? Ett fnask?
Och nu blir han starkare för varje själ han fångar.
- Så var finns kropparna? - Jag vet inte.
- Du har varit här i evigheter. - Man följer inte efter honom.
Vi ska sätta stopp för den här idioten. Plocka upp den där jävla videokameran.
Kära nån.
Det är han!
- Som vi har letat. Om Annie är här... - Så vill något hålla henne ifrån oss.
Grymt. Då går vi rakt in i det.
Jag kollar en trappa upp.
Annie?! - Ledsen, grabbar. Jag lämnar flocken.
Det är Dean! Och Sam!
Inte konstigt alls...
Sam, kom ner hit igen!
Annie?
Slimer?
- Vad? - Kolla in.
...slutet på kärlekshistorien?
- De har varit ihop sen åttan. - De messade oss, inifrån huset.
Jag hatar trista indierullar. - De gick in i huset...
De gick genom... korridorerna. - Vänta, pausa.
Stega tillbaka lite. Stanna.
Hon är här. Och inte på ett bra sätt.
Ge dem en stund. De har blivit trögare sen jag stack.
Annie?! - Jag måste visa att jag är här.
- Du måste göra det. Vi kan inte. - Det är för farligt.
De här killarna kan hjälpa, men de måste få veta att vi är här.
- Jag heter Victoria Dodd. - Var kom du ifrån?
Här.
Jag var en glädjeflicka.
Ett fnask?
- Är Annie här? - Ja.
Ni kan inte se henne.
- Nej, ni står inte på henne. - Ska du berätta, eller?
Jag ska. På min tid trodde vi på hövliga samtal.
Annie är i stor fara. Det är vi alla.
- För? - Whitman Van Ness.
- Han är död. - Du sa att de var bra...
Jag bearbetar bara informationen. Ni är alla döda. Vad innebär "stor fara"?
Whitman har makt över alla i huset. Han dödade Annie.
Hon säger att ni kan befria oss.
Snälla, ni måste...
Victoria?
Hon talade nog sanning. Hon blev just spökmördad.
- Whitman Van Ness? - Nu vet vi vems ben vi måste bränna.
Kom nu.
Fan också.
Hade jag inte gömt pluntan här, hade jag varit med Sam och Dean nu. Smart.
- Det var det faktiskt. - Fan...
Vårt starkaste kort var att Whitman inte kunde lämna huset.
Han måste ha planterat nåt på killarna.
- Perfekt... - Gubben, ska du älta hela dagen?
Annars tar vi vara på att Whitman är borta, och gör det vi ska göra.
Nu fixar vi till det här.
Kommer du, Robert?
- Det enda rummet som vi inte kollat. - Whitman vaktar rummet som Fort Knox.
Sist jag kollade så frös inte spöken.
Ja, det är Victoria. Det var så hon försvann.
Men var fick han kroppen ifrån?
- Han släpade iväg med ungarna. Var? - Jag kunde inte riskera att följa efter.
- Vad var det här huset, förutom horhus? - En massa saker. Pensionat, skola...
Lönnkrog.
Lönnkrogarna hade mycket att gömma.
Jag kan fortfarande.
Det här säger väl allt?
Du och jag, vi brände vår beskörda del ben. Vi skickade iväg många spöken.
Det är skillnad när du står på den här sidan staketet.
Så...
...vad tror du händer med dem? Himlen, helvetet, eller inget alls.
Jag vet inte. Borta, bara. Det är väl mest troligt.
Det tror jag också.
Det är vad jag vill ha. En jägarbegravning.
Det är bättre än det här. Fånge i det här huset. En existens, men ändå inte.
Jag är redo för lite frid.
Inte mycket till liv. Det vi gör är ensamt.
- Mitt liv var det jag valde. - Ja, men du hade pojkarna.
Jag hade bara jobbet.
- Jag är inte klar här. - Visst, men det är jag.
Du är starkare än mig nu, så du måste göra det här för mig.
Kyrkogården ligger i utkanten av stan. De har ett eget mausoleum.
Vi sätter fyr på skitstöveln, så blir vi av med honom.
- Ta det lugnt, vi hinner. - Det där är inte jag...
- Varför är han här? - Jag vet inte. Vi måste ha nåt på oss!
Sam!
- Blev vi av med honom? - Jag tror vi skickade honom till huset.
- Där Annie är ett lätt offer. - Vi måste hitta hans ben.
Vi sätter fart på elden, så hinner vi i alla fall rädda några stackars satar.
Då börjar vi kremera. Vi har inte hela dan på oss.
Hur var utsikten från mitt rum? Tänkte ni dra ner invånarantalet?
Är det så ni återgäldar min gästfrihet?
Nej! Jag vägrar att bli tagen!
- Hur länge var jag borta? - Ett bra tag.
Är du okej?
Visst.
Jag är död... Ett spöke. Alla tiders.
Hej, killar.
Bobby?
Vänta...
Kan ni se mig?
Ni stirrar.
Annie är också här.
Hej, Annie.
Hej, grabbar.
Hon säger att ni är fulare än vad hon minns.
Bobby, hur kunde du stanna här?
Sug på den, Swayze.
Det var därför du aldrig svarade. Jag försökte kontakta dig på en massa sätt.
Men jag var alltid ensam. Dean hade alltid pluntan i fickan.
Därför hade vi bara EMF-utslag ibland. Vi höll på att bli tokiga.
Vad hände?
- Fastnade du, eller vad? - Jag ville stanna.
- Bobby. - Jag behöver hjälpa till.
Inte om du måste vara... så här.
Livet var inte bekvämt, så varför skulle döden vara det? Kom nu.
Vi hittade alla kroppar. Nu ger vi dem sin vila.
Och håll pluntan borta från elden...
Såklart.
Kommer ni?
Jag kommer att sakna henne.
Jag med.
Men ni kände henne inte som jag gjorde.
Skål för Annie. Hon fick sin jägarbegravning.
Som den vi trodde att vi gav dig.
Dean.
Hur tänkte du, Bobby?
Du kunde druckit öl i himlen nu, inte fast...
Fast här med er? Vi har ett jobb att sköta.
Jag trodde att det var rätt viktigt, Dean.
Det är inte rätt. Det vet du.
Förlåt. Du har rätt. Vad tänkte jag på?
Vad tycker du att vi ska göra?
Vi har gjort det vi skulle göra.
Nu vet jag inte.
Tror du att vi skulle kunna få det att fungera. På nåt sätt?
Ingen aning. Kanske.
Aldrig hört om nåt liknande.
Men vet du vad jag vet?
Det är inte den naturliga ordningen. Allt har ett slut. Han skulle ha...
Och nu...
Vad är chanserna att det här slutar väl?
Vad är chanserna?
Översatt av skorpan666 www.addic7ed.com