Az előző részek tartalmából:
Ha rajtakapnak, nekünk annyi!
Nem fognak rajtakapni.
Hahó!
Felfogják egyáltalán, milyen nagy bajban vannak?
Ha anya idejön, biztos akarja majd megint a keddi vacsoráinkat,
mindig vásárolni szeretne majd menni velem, és...
A mama nem költözik ide!
Tessék?
Különválunk.
Kedves Sally!
Bajban vagyok.
Elnézést!
Papaleo professzort keresem.
Ó, igen, persze. Nincs itt.
Bizonytalan ideig távol lesz. Segíthetek valamiben?
- Nem, azt hiszem, nem. - Rendben.
Ó, a fenébe!
- De jól van, ugye? - Igen, csak valami családi ügy.
Maga az egyik diákja?
Nem, ő a konzulensem.
Akkor rendben van, engem keres,
én helyettesítem, amíg nincs itt. A nevem Toni Pavone.
Felicity Porter.
Ó, igen. Porter.
Maga bajban van. Csukja be az ajtót, és üljön le!
Maga tört be az uszodába.
Alkoholfogyasztás... Ben Covington...
Miért törtek be az uszodába?
Nem is tudom, én...
Nagyon buta és éretlen dolog volt, és mindketten nagyon sajnáljuk.
Az jó.
Ki fognak csapni minket?
1986-ban egy másodéves hallgató, Miles Adler
elindult iszogatni az egyetemi cimboráival. Ismeri az ilyen fiúkat...
Betörtek az uszodába, ugyanúgy, mint maguk.
Az az Adler nevű kölyök meg gondolt egy nagyot,
fejest ugrott a sekély vízbe, beverte a fejét, és 15 napig kómában volt.
Az egyetemnek kétszázezer dollárjába került ez a móka,
és persze az újságok is megírták... Ismeri ezt?
- Nem... - Monteverdi.
Az iskola hozzáállása a zéró tolerancia,
ami azt jelenti, hogy a büntetésükön felül
meg kell kezdeni a kezelésüket is, konzultáció formájában.
Istenem...
Szerdán háromkor megfelel?
Jó napot, bocsánat a késésért!
- Maga kicsoda? - Ben Covington.
Maga bajban van. Csukja be az ajtót, és üljön le!
Szia!
A helyzet az, hogy szerencsés vagyok.
Úgy értem, ha már a szüleimnek mindenképpen szakítani kellett,
akkor, ami engem illet, ez a lehető legjobb időpont.
Képzeld csak el, ha ez évekkel ezelőtt történt volna, mikor még tanítottál.
Talán az eszemet is elvesztettem volna.
Vagy rögeszméssé válok.
De így egyáltalán nincs rám különösebb hatással.
Úgy értem... a hétköznapjaim alapvetően nem változnak meg.
- Tudod, mit? Toni Pavone bekaphatja. - Tessék?
Konzultációra kell járnunk, mintha alkoholisták lennénk, ez hülyeség!
- Tudom. Nevetséges. - Még valami.
Az a nő büdös, mint a régi cigaretták. Undorító!
- Igen. De attól még jönnöd kell. - Nem megyek.
Az egyetem nem kötelező. Nézd, beszüntették az úszást, és...
most meg alkoholkonzultációra köteleznek. Nem csinálom.
Akkor mit akarsz csinálni? Elmész?
Igen, gondolkodom rajta.
- Szia, kicsim! - Szia!
Gondolkodtam a ma estén, és nem is tudom...
lenne kedved valami olasz kajához?
- Nekem mindegy, apa. - Akkor választok én valamit.
- Anya mikor érkezik? - Ötkor.
- Kérsz valamit? Egy kávét? - Igen, persze.
Black úgy gondolta, hogy a nők is tudnak gondolkodni, érvelni,
és szólásjogot kellene adni nekik,
ami a 17. században eléggé sokkoló gondolat volt,
és talán némelyeknek itt a teremben ma is az, nem igaz?
Rendben, keddre leosztályozom a teszteket,
kellemes hétvégét kívánok!
Nagyon jó voltál, sokat javultál!
- Láttam. - Mit?
- Az üdvözlő szöveget. - Láttad?
Miért csináltad?
Hogyhogy? Csak köszönni akartam.
Folyamatosan üdvözöljük egymást,
muszáj volt odaírnod egy név nélküli tesztre is?
Nem értem, miért olyan fontos ez?
Ez anoním teszt. Te mondtad, hogy nem akarsz különleges bánásmódot.
Nem akarok különleges bánásmódot.
De mégis részesülsz benne, mert nem tudom elkerülni.
Azt akarod mondani, hogy azért írtam oda, hogy jobb jegyet kapjak?
Azt mondom, ha elolvasom, az nemcsak egy sima teszt, hanem a barátnőmé.
Ezen könnyen segíthetünk!
Ruby, ne már...
- Szerintem ez csak időpocsékolás. - Micsoda?
Ez. Mármint a konzultáció az alkoholról. Én nem iszom.
Itt az áll, hogy iszik.
- Ittam, de nem iszom. - Miért ivott?
- Már elmondtam. - Csak kieresztette a gőzt?
Pontosan.
Honnan jött az a gőz?
Akkor tudtam meg, hogy a szüleim különválnak, ennyi az egész.
Akar róla beszélni?
Nem olyan nagy dolog, hiszen mindenkivel megesik, nem igaz?
Nem.
Minden... rendben lesz.
Ma este mindnyájan együtt vacsorázunk, és...
- Menni fog? - Persze, minden rendben lesz.
- Igen? - Igen.
Megértem, hogy szeretné, ha kiönteném magának a szívem, vagy ilyesmi, de tudja...
ha azt próbálja kitalálni, mi legyen a büntetésem, nézzen bele az aktámba!
Látni fogja, hogy általában nem szokásom ilyeneket csinálni.
Nézze meg! Tényleg prof vagyok. Okleveles terapeuta.
Szóval, ha felkészült, jöjjön vissza, és beszélünk.
Sosem kaptam rajta a szüleimet szex közben,
de ilyen érzés lehet,
mikor bepillantást nyersz a szüleid intim szférájába.
Látsz valamit, amiről tudod, hogy megtörténik, de...
...gondolni sem akarsz rá. Egyáltalán.
- Milyen volt a repülés? - Rázós.
A miénk is.
- Hogy megy a suli...? - Nem, mondd csak!
Van időpontunk holnapra a Cascades-ba.
Van egy Szökés nevű testkezelésük,
állítólag nagyon pihentető.
Klassz!
Don Laberts hívott ma délután, csütörtökre már itt lesz.
Mikor kezdődik?
Korán, hétkor.
Ez is amolyan kínos tiszteletvacsora lesz, kilencre már végzünk is.
- Te is jössz, ugye? - Igen.
A ravioli jónak tűnik.
Azt kérsz? Barbara?
Nem is tudom. Te mit kérsz, kicsim?
- Felicity? - Sajnálom...
- Barbara... - Mi történt, kicsim? Mi a baj?
- Semmi... - Elmondtam neki.
- Anya, nem mondta el, csak... - Kicsúszott a számon, hiba volt, sajnálom.
- Kicsim... - Semmi baj, anya, tényleg.
Dehogynem baj, én akartam elmondani, személyesen.
- Mikor csináltad? - A múlt héten.
Már egy héttel ezelőtt?
Úgy mondod, hogy "csináltad", mintha előre elterveztem volna!
Ez nagyon agresszív dolog volt!
Agresszív? Ezt te mondod, vagy Carolyn?
Ne keverd bele Carolynt!
Jöjjön be!
Beszélhetnénk egy percet?
Csukja be az ajtót, üljön le!
Már azt sem tudom, ki vagyok.
Vagy hogy kerültem ide. Már...
azt sem tudom, mit csinálok,
nem tudom, miért vagyok itt.
Olyan kapcsolatokba bonyolódtam, amiket nem is értek.
Gyűlölöm a hajamat.
Leadtam az orvosit, amit valami nagy dicsőségnek érztem...
de már nem is emlékszem, miért.
Bocsánat!
Ne kérjen bocsánatot, semmi baj.
Fel sem fogtam, mennyire támaszkodom rájuk...
a szüleimre, arra, hogy vannak nekem.
Mármint hiába vannak 3000 mérföldre, támaszkodhatok rájuk.
De talán csak azért érzem így, mert egyke vagyok.
Elmondott ebből bármit... nekik?
Nem, csak hagytam, hogy ők beszéljenek.
Azt mondták, hogy nehézségeik vannak, és így lesz a legjobb.
Azt hiszem, én is felelősnek érzem magam.
Miért lenne felelős?
Biztos sokat rontottam a dolgon azzal, hogy idejöttem, és...
...ellöktem őket magamtól.
Ha nem jöttem volna el Palo Alto-ból,
ha nem lettem volna ilyen önző, talán még most is együtt lennének.
Miért volt önzés, hogy idejött?
Ezt hogy érti?
Miért jött ide?
Alapvetően azért, mert Ben Covington idejött.
Ben miatt jött ide?
Először igen.
Aztán azt gondoltam, hogy magam miatt...
hogy itt majd magamra találok, vagy ilyesmi.
Nem értem.
Mit?
Itt voltak hálaadáskor,
és olyan boldognak tűn... Boldognak tűntek.
Aztán hazamentem karácsonyra, és minden rendben volt,
nem értem, hogy lehet az, hogy most különválnak.
Az előbb azt mondta, hogy maga miatt, nem?
- Szia! - Szia!
Ha nem mész be Dr. Pavone-hoz, ki fognak rúgni.
Tényleg? Ő is doktor?
Pszichológus. Azt hiszem, a Yale-re járt.
Yale. Ez már valami!
Még mindig gondolkodsz rajta, hogy abbahagyod?
Igen, egy kicsit. Voltam a Voice-nál, ők azok, akik hirdetnek.
Tudtad, hogy már 200 dolcsiért vehetsz kísérőjegyet Prágába?
Kísérőjegyet?
Az utolsó pillanatban kell indulnod, és csak egy csomagot vihetsz,
de a jegy nagyon olcsó.
Szólj, ha tényleg mész, mert lehet, hogy én is veled megyek.
Csak viccelek!
Tudod, ha akarnád...
Mármint ha úgy döntenél, hogy mész, akkor én is mennék.
Ne már!
Komolyan! Szerintem meg kéne lépni!
- Menj be Dr. Pavone-hoz! - Ne, dobjuk együtt a sulit!
- Menj be Dr. Pavone-hoz! - Dr. Pavone, ne már!
Gondolj bele, mekkora buli lenne!
Seggfej vagyok! Ezt te is megerősítenéd?
Hogy egy seggfej vagyok? Kérlek szépen!
Most olvastam el az esszéd, és egyszerűen fantasztikus!
Nem viccelek, az egyik legjobb, és azt gondoltam...
lehetnék még ettől is nagyobb seggfej?
Nem számít.
Jó. Ez is egy megerősítés, de meg is érdemlem.
Mert úgy bántam veled, mintha nem is tudnál olyat írni, amilyet írtál,
ami bámulatos, de tényleg.
Utálsz, igaz?
Készülnöm kell a cári Oroszország korrajzára.
Ez probléma... valódi és komoly probléma.
- Figyeltek ti rám? - Tessék?
Az új labortársam. Mi van veletek?
Én dalszöveget írok. Mi rímel az oszlopra?
- Hallottatok olyanról, hogy kísérőjegy? - Osztod.
- Igen, Ben mesélt róla. - Figyeljetek, a neve Tracy.
Azt hittem, hogy lány, de nem az, amúgy is túl édi ahhoz, hogy lány legyen.
- Jár valakivel? - Nem tudom, és nem is akarom tudni.
Ha megtudom, hogy szabad, semmit nem fogok tanulni, és megbukok kémiából.
Bújj be!
- Helló! - Helló!
Beszélhetnénk?
- Kaja? - Kérsz valamit a sarokról?
Nem, köszi.
- Helló! - Helló!
- Kér valamit? - Nem, köszönöm.
- Hogy vagy? - Jól.
Találkoztam Allison dékánnal.
Azt akarják, hogy vendég előadó legyek az orvosi tanszéken.
- Komolyan? - Igen.
Pont most olvasta az anyagot az uszodás incidensedről.
Tényleg alkohollal kapcsolatos konzultációra jársz?
Apa, ez csak előírás...
Eléggé... kínos volt.
Így kellett megtudnom, hogy a lányomat rajtakapták az uszodában,
részegen az egyetem területén.
Aznap este történt, mikor elmondtad, hogy mi van veled és anyával, és...
...nem is tudom.
Ennek az ostoba csínynek nagy ára lesz.
Tudom, ezért járok a konzultációra.
- Milyen büntetés várható? - Nem tudom.
- Mit mondott a konzulensed? - Nem tudom!
A mama nem jön csütörtökön...
...a vacsorára, de tudom, hogy te jönni akartál.
Apa, a kórház a te tiszteletedre rendezi, persze, hogy megyek.
A mama csak pár napig lesz itt.
Mindkettőtöknek jót tenne, ha minél többet lennétek együtt.
Én nem vagyok olyan jó, mint ő, abban, hogy...
...nem érdekes.
- Apa... - Menj vele csütörtökön! Kérlek!
- Oké. - Rendben.
Nem, szeretném, ha a papával mennél.
De te csak pár napig leszel itt.
Ez különleges este lesz neki, és tudom, mennyire szeretné, ha ott lennél.
Akkor miért nem megyünk el mind a hárman?
Azért, mert dühös vagyok apádra, és ő is dühös rám.
Kérlek, menj vele!
De hát ő mondta, hogy ez csak egy hülye tiszteletvacsora.
Nem gondolta komolyan. Imádja az ilyen dolgokat, te is tudod.
Menj el apáddal csütörtökön, vagy sosem tudom meg, mi lett a vége.
- Anya? - Igen?
Sajnálom.
- Mit? - Mindent.
- Bocsánatot kért tőlük? - Igen.
- Ó, egek... - Tessék?
És mit mondtak?
Azt, hogy ne butáskodjak.
Jó. Pirospont a szülőknek. És maga egyáltalán nincs kiakadva?
- Nem csak egy kicsit... feszült vagyok. - Feszült, de nem dühös?
Nem mindenki jön dühbe egykönnyen.
Ez igaz, sok a visszahúzódó, megközelíthetetlen ember,
akik mind azt mondják, hogy csak feszültek.
Mit akar ezzel mondani?
Azt, hogy jó lenne látni, ki is maga valójában a felszín alatt.
Mi alatt?
Ez alatt az egész színjátszás és udvariaskodás alatt.
Sajnálom, de én valóban ilyen vagyok.
Ugyan már! Először is, maga nem sajnál semmit.
Másodszor, épp maga mondta, hogy már nem is tudja ki maga.
Hogy fogalma sincs! Hogy nem tudja miért jött ide!
Ez nem igaz, már mondtam, miért jöttem!
Egy fiú miatt. Nem! Ezt nem veszem be!
Maga ahhoz túl okos, és eléggé ki is van magával cseszve, hogy ne legyen dühös!
- Szóval dühös? - Nem.
Mi a fenéért nem az?
Egész életében a mama és a papa kis egyetlene volt.
Hazamegy karácsonyra, és elhitetik magával, hogy minden szép és jó!
Aztán az apja felül magával egy gépre,
és elkezd dolgozni annak az egyetemnek a kórházában,
ahová maga is jár!
Megkérdezett róla hogy...
Süket duma! Az már utána volt!
Aztán kiböki magának, hogy különválnak az anyjával,
de a feleségének meg sem említi, hogy elmondta a lányának!
Ezzel hatalmas terhet rakott a maga vállára!
Aztán az anyja rájön, hogy maga már tudja,
bedühödik az apjára, ő meg vissza, maga meg ott áll középen!
Menj a mamával! Menj a papával!
Ez egy sportmérkőzés, egy mártírok meccse,
náluk vannak az ütők, és maga a labda!
És azt mondja nekem, hogy nem dühös?!
Milyen érzés?
Micsoda?
Jó kislánynak lenni.
Nem hiszem, hogy én ilyen lennék.
Most komolyan. Milyen érzés?
Mert kívülről szemlélve rohadtul idegesítő!
Csak ül ott, mint egy aranyos kis baba,
és letagadja, min megy keresztül, nemcsak...
- Na jó! Dühös vagyok! - Ez érthető.
- Rendben! Az vagyok! - És miért?
Mert most minden annyira zűrzavaros!
A mamám elmegy, és nem értem, hogy miért!
Az apám ideköltözik, és én nem akarom, hogy itt legyen! - Nyilván...
Dühös vagyok, amiért a szüleim ilyen helyzetbe hoztak!
Igen, egy kissé dühös vagyok! Kicsit ki vagyok akadva!
Jó.
Utánanéztem néhány dolognak.
- Miről? - Az utazásunkról.
- Az utazásunkról? - Igen.
Bécs: monumentális látnivalók, csakúgy, mint Londonban, Párizsban vagy Rómában.
Tudod, mit csinálhatnánk? Szerezhetnénk olyan Euro Pass-t.
Ez annyira hihetetlenül hangzik.
Pont ez az, hogy nem hihetetlen. Hihető, mert meg tudnánk csinálni.
- De úgyse tehetnénk meg. - Miért nem?
Mert... ez nyilvánvaló, vagyis... miattunk.
Ezt hogy érted? Csak mert randiztunk, nem mehetünk együtt sehova?
Szerintem kínos lenne.
Oké, mi lenne kínosabb? Felülni egy gépre, és lelépni, vagy maradni?
Komolyan kérdem. Te boldog vagy itt?
Mert én nem hiszem, hogy az vagy.
- Nem? - Nem.
Figyeltelek munka közben.
Figyelj, ma csütörtök van.
Szerezhetnénk ilyen olcsó jegyeket Franciaországba,
vagy Ausztriába vagy Spanyolországba, szombatra már ott is lehetnénk.
Hátizsák. Bor. Sajt.
És nincs többé büdös, füstös Dr. Pavone.
Mit szólsz hozzá?
Azt, hogy a szüleim különválnak,
ez az egyik oka, hogy a papám egy időre New York-ba költözik.
A mamám elhagyja.
Erről nem is tudtam. Sajnálom.
Semmi baj.
Jó, hogy közben ilyen dolgokra is gondolhatok.
Most ez az egyetlen vidám dolog, ami történik velem.
De azt hiszem, én nem tartok ott, ahol te. Még nem.
Elmondom, mi a problémám. Nem akarok törődni vele.
Olyan akarok lenni, mint a többi srác, és nem törődni vele.
Ismerek ilyen srácokat, ti is ismertek ilyeneket.
Lehet, hogy te is ilyen vagy!
Olyan akarok lenni, mint te.
Olyan, akire ha csúnyán ránéz a barátnője,
csak megvonja a vállát, és megy tovább.
De én egy karasztrófa vagyok!
Ki vagyok akadva mert, Ruby távolságot tart,
és mintha nem is érdekelném, és nem tudom, hogy azért csinálja-e,
hogy kiakasszon... vagy csak túlreagálom.
Mert az a benyomásom, hogy a kapcsolatunk zuhanórepülésben van,
és nyomós okom van azt hinni, hogy ez egyedül az én hibám!
- Egyébként Noel vagyok. - Tracy.
Igen, már sokat hallottam rólad.
Nem akarom elvenni az időtöket a tanulástól,
de szeretném tudni, hogy ti mit tennétek.
Főleg te, mivel tudom, hogy Elena azt mondaná:
"Mekkora buzgómócsing vagy!"
- Bocsánatot kértél már Rubytól? - Igen.
- És elfogadta? - Nem. Vagyis nem tudom.
Úgy viselkedett, mint aki csak összefutott az expasijával.
Miért nem mondod neki, hogy:
"Annyira sajnálom, bébi! Szeretném, ha része lennél az életemnek.
Ha megbántottalak, akkor jóvá akarom tenni, kerüljön bármibe!"
Én ezt mondanám a barátnőmnek, ha összevesznénk.
Már ha lenne barátnőm.
- Istenem... - Mi van?
Semmi.
Kösz, és bármikor szívesen látlak, akármi is lesz kettőtök között.
Köszönöm.
Nézd...
Kérdezhetsz bármit, de tudnod kell, hogy...
vannak kérdések, amikre nem kapsz majd egyértelmű választ.
Nincs másik férfi.
Nincs semmilyen szörnyű titok.
Csak próbálom megtalálni önmagam.
És ezt miért nem tudod apa oldalán megtenni?
Nem hiszem, hogy menne.
Tegnap azt modtad, hogy nehézségeitek voltak.
Na és? Úgy értem...
Ez nem természetes, ha valakivel már hosszú ideje vagy együtt?
Támadnak nehézségek, amiket megoldtok, nem igaz?
- Nem tudom, mi mást tehetnék. - Azon kívül, hogy szétzúzod a családot?
Sajnálom, ha így érzed, de fogalmad sincs, milyen ez.
Akkor magyarázd el! Segíts megérteni!
Amióta csak találkoztam vele, az apád árnyékában éltem.
Akkor miért mentél hozzá?
Nehéz idők voltak.
Ha tényleg be akartad fejezni az egyetemet, és így éreztél,
akkor nem értem.
Nem tudom, mit mondjak.
Terhes voltál?
Számos oka volt, hogy összeházasodtunk...
- Istenem... - ...az apád és én...
Kicsim...
Lépjünk le a suliból!
Annyira sajnálom, bébi...
- Noel, mit csinálsz? - Engedd, hogy befejezzem!
Szeretném, ha része lennél az életemnek, ha megbántottalak....
Mi?
...jóvá akarom tenni, kerüljön bármibe!
Ez aranyos. Furcsa, de aranyos.
- Ruby, mi a baj? - Még nem vették le a karácsonyi égőket.
Tudom, hogy furcsa, hogy én tanítok azon az órán, de majd hozzászokunk.
Az ember ettől sokkal nehezebb dolgokat is megold.
Késik.
- Tessék? - És sosem szokott késni.
Mióta?
- Öt napja. - Öt napja...
Lehet, hogy semmi az egész.
Ma már legalább háromszor hittem azt, hogy megjött.
Oké, akkor lehet, hogy tényleg semmi.
Hacsak nem vagyok terhes.
És ugye nem nevezel többé bébinek?
Nem.
Csak azt akartam mondani...
hogy történjen bármi, minden rendben lesz.
Tudom.
Miért Bécs?
Tudja, ott is olyan monumentális látnivalók vannak,
mint Londonban, Párizsban vagy Rómában.
Miért jött ide?
Ez a kérdés kezd idegesítő lenni. Nem tudom, épp ezért megyek el...
Nem, én úgy értettem, hogy ide, ma.
- Ha elmegy, miért jött ma ide? - Csak meg akartam köszönni.
- Fel is hívhatott volna. - Személyesen akartam megköszönni.
- Azt akarja, hogy lebeszéljem? - Nem, dehogy.
- Jó, mert nem is fogom. - Jó, mert nem is akarom.
Hogy ment a dolog a szülőkkel?
- Rosszul. - Mennyire?
Nem igazán akarok erről beszélni.
Nem, ezt ne, csupa fül vagyok. Mennyire volt rossz?
Szörnyű. Már nagyon régóta nem éreztem így magam.
- Mióta? - Utoljára gyerekkoromban.
Mi történt akkor?
Semmi. Tízéves koromban elmentem egy balett táborba.
Bentlakó tábor volt.
Annyira utáltam, hogy egy nappal korábban hazamentem.
Mikor hazaértem, megláttam,
hogy anyám a vendégszobában aludt,
nem pedig az apámmal.
Látta, hogy észrevettem, és rettentő zavarban volt. Az apám is.
Ők nem mondtak semmit, és én sem említettem.
Nagyon kellemetlen volt, és szörnyű érzés.
Úgyhogy aznap este a vacsoránál
azt meséltem nekik, mennyire imádtam a balett táborban lenni.
Másra tereltem a szót, hogy minden rendben legyen,
hogy visszatérjünk a normális kerékvágásba.
Az elkövetkező négy nyáron is voltam balett táborban.
Nehéz munka... nem igaz? Boldoggá tenni a családot...
Azt hiszem, talán ez lehetett az oka. Annak... hogy New York-ba jöttem.
Nem hibáztatom.
Ki ne akart volna kiszabadulni onnan?
Most komolyan, miért pont Bécs?
Nem is tudom, de itt annyira elveszettnek érzem magam.
Pedig maga aztán tudja, milyen elveszettnek lenni.
Bárhol máshol is lehet elveszett.
Szia!
Sziasztok!
Hívtalak, de Meghan vette fel. Azt mondta, hogy Bécsbe mész...?
Istenem...
Ha amiatt, hogy idejöttem,
vagy amiatt, ami történt,
akkor üljünk le, és beszéljük meg, hogy mi legyen.
Nem megyek Bécsbe.
Gondolkodtam ugyan rajta, de... maradok.
Kissé bepánikoltam, mikor megtudtam.
Azt el tudom képzelni.
- Azt hittem, már elmentél. - Hatkor indul a gépem.
Mindketten azt szeretnénk apáddal, hogy bár ne lenne ilyen nehéz,
és tudod, hogy nagyon szeretünk.
Igen, tudom.
Én is titeket.
- Szia... - Szia!
- Nem mehetek. - Igen, gondoltam.
Hogy érted azt, hogy gondoltad?
Nem tudom, csak volt egy megérzésem.
Ezek szerint a jegyeket sem vetted meg?
- Nem. - Csak ugratsz.
Nem is tudom...
Éreztem, hogy az eszed akarja, de a szíved nem.
Azt hiszem... most nem igazán tenne jót. Mármint nekem.
Tudom.
És veled mi lesz? Azért elmész?
Nem, én sem megyek. Nélküled nem.
Úgy tűnik, mégis be kell mennem a büdös Dr. Pavone-hoz, mi?
De azért még nem vetettem el az utazásunk ötletét.
Hogyhogy?
Nem tudom, talán a nyáron...?
Szép dobás!
Próbáld meg egy kicsit így körkörösen, oké?
Fordította: Etti simon_eszter@freemail.hu