Last Tango in Halifax 3x1 Fordította: Zire
- Eszembe jutott! - Akkor mondjad!
Szóval egy fickó vesz egy arckrémet.
- Igen? - És azt mondja a pénztárosnőnek:
"Ez a krém csodálatos. Még csak pár hete használom."
"Sosem találja ki, hány éves vagyok." Mire a nő: "36?"
Erre a fickó: "Nem, 47 vagyok!"
Mire a pénztárosnő: "Ez csodálatos. Nekem is ki kell ezt próbálnom."
Ezután a pasas elmegy a postára, beszédbe elegyedik a pénztárossal,
azt mondja: "Kipróbálhatná ezt az arckrémet."
"Sosem találja ki, hány éves vagyok." Mire a pénztáros: "35?"
A pasas azt mondja: "Nem, 47 vagyok!"
Mire a pénztáros: "Ez csodálatos. Nekem is ki kell ezt próbálnom."
Aztán kimegy a postáról,
- és összefut egy kis öreg hölggyel. - Igen?
És azt mondja neki: "Fogadok, nem találja ki, hány éves vagyok."
Mire a nő: "Szerintem kitalálom,"
"ha belenyúlhatok a nadrágjába."
Erre a hapsi: "Ó, rendben."
Szóval a nő belenyúl a nadrágba, és...
megtapogatja kicsit a dolgokat. Aztán 2-3 perc után azt mondja:
"Maga 47 éves."
Mire a férfi: "Te jó ég, honnan tudja? Hogy tudta kitalálni?"
Erre a nő: "Maga mögött álltam a drogériában."
Nem is mondtam.
- Gilliannek randija van. - Tényleg? Kivel?
- Megvárattalak. - Nem! - Szörnyen sajnálom!
- Hadd rendeljek neked egy italt! - Nem, majd én... Ó, már rendeltél.
- Egy fickóval. - Ez már önmagában valami.
- Istenem! Ez nagyon kínos. - Igen? Miért?
Garynek hívják. Gary Jacksonnak.
- Elfelejtettem, hogy Valentin-nap van. - Elfelejtetted?
Mindig kimegy a fejemből.
Hol ismerte meg?
Elment a boltba egyszer-kétszer, aztán elhívta.
Nem, mintha nem akartalak volna elhívni randira, de nem...
De nem kellett volna olyan nyilvánvalónak lennie,
mint amilyennek így látszik.
- És most megbántottalak. - Nem! - Én annyira...
- Nem bántottál meg, Gary. Komolyan. - Én csak...
- Csak beszélni akartam veled, s most... - Semmi gond. - Biztos?
Ennyivel nem tudsz megbántani. Komolyan. Hidd el!
Bántottak meg már olyanok, akik nagyon értették a dolgukat.
- Nagyon jól nézel ki. - Te is.
Foglaltam asztalt két főre. Fél nyolcra, Gary Jackson néven.
A bónuszkérdések témája kvantumfizika.
A Heisenberg-féle határozatlansági reláció
a részecskék melyik két tulajdonságát vizsgálja?
Hely és lendület.
- Hely és impulzus. - Hely és lendület, igen, helyes.
A két változó terméke mennyiségileg mindig nagyobb vagy egyenlő,
mint a redukálatlan Planck-állandó,
- ami h, osztva mivel? - 4 pi.
- Gyerünk, mondja, kérem! - 4 pi.
- Gyorsan! - 4 pi.
- Hahó! - Fénysebesség?
- 4 pi. - Nem mondod.
Kikapcsolom.
- Képzeld, Gilliannek randija van! - Tényleg? Gilliannek?
- Ez a fickó... - Milyen fickó?
Bement a boltba, és elhívta randira.
- Milyen romantikus! - Romantikus? - Nem? - Nagyon gillianes.
Sosem tudom eldönteni, szereted-e Gilliant,
- vagy egy idiótának gondolod-e. - Hát, igazából...
Ez is, az is.
Valami mással is készültem neked,
- a képeslapon, a virágcsokron és a csokin kívül. - Mivel?
Oké.
- Emlékszel a karácsonyra? - Igen.
Olyan boldog voltam, amikor, tudod...
És arra gondoltam, most, hogy nemsokára megszületik a baba, meg minden...
Hozzám...
Össze...
Nem házasodunk össze?
Rendesen...
házasodjunk össze!
Ez egy...?
Mi ez?
Oké. Elmondok valamit, ami nemrég történt velem.
- Oké. - Egy történetet. - Rendben.
- Meghalt az édesanyám. - Istenem, részvétem!
Hat vagy hét hónapja. Augusztus 15-én.
77 éves volt, beteg.
Szóval takarítottam a házban, átnéztem a dolgait az öcsémmel.
Megtaláltam a szüleim házassági anyakönyvi kivonatát
egy régi kekszes dobozban a lépcső alatt,
amit azelőtt sosem láttam, és ez nem meglepő, mivel,
mint kiderült, nem 1966-ban házasodtak össze,
amit mindig mondtak, hanem 1967-ben.
Ugyanaz a dátum, amit ünnepeltek, de pontosan egy évvel később,
ami azt is jelenti, hogy amikor összeházasodtak,
az anyám már 4-5 hónapos terhes volt velem.
Tudod, megesik az ilyesmi.
- Akkor még ritkábban esett meg. - Nem, ez csak legenda.
- Számít valamit? - Igen. Mármint önmagában nem.
Rendben.
Szóval megemlítettem ezt Jean néninek, apám nővérének.
85 éves, Siddalban lakik. Ez karácsonykor volt.
Szóval miután elmondtam, egy kicsit elhallgatott.
Aztán végül azt mondta:
"Gondolom, ha én nem árulom el, már senki más nem tudja."
- "Nem Gordon volt az igazi apád." - Nem igaz!
- De. - Istenem!
Mint kiderült, az anyámnak volt egy kapcsolata, viszonya
egy házas férfival. És terhes lett velem.
Aztán az apám, vagyis akit az apámnak hittem,
mindig is szerette az anyámat, és barátok voltak,
ezért beleegyezett, hogy úgy tesz, mintha az övé lennék.
Istenem, ez biztos...
sokként ért.
Kedves ember volt az apám, semmi okom nem volt azt feltételezni...
- Miért feltételezné bárki is? - És? - És azt mondtam Jean néninek,
Hát, akkor ki az igazi apám? Ez a házas ember.
Mire azt felelte: "Az a Buttershaw fickó."
Mármint, persze, régen történt, de nagyon biztos volt benne.
- Szóval az a helyzet... - Álljunk meg egy percre!
- Melyik Buttersaw fickó? - Az apád.
- 1966-ban? - Igen.
Nem, az anyámat 1957-ben vette feleségül.
- Értem, de... - Tudod, mennyi Buttershaw él errefelé?
Igen, tudom. Befejezhetem a történetet?
Oké, mondjad!
Szóval mikor Jean néni azt mondta, "az a Buttershaw fickó",
megkérdeztem, hogy ki, mire ő azt válaszolta:
"Aki benne van a Courierben."
"Celia és Alan egymásra talált 60 év után."
Azt mondta: "Ő az."
- Szenilis? - Nem, bár már nem a régi,
még mindig vág az esze, mint a borotva.
Rendben, amit...
Nem akarom bántani a nagynénédet, de meg kell értened, Gary,
hogy az apám nem ilyen.
Én nem tudhatom, nem ismerem.
- Nekem úgy hangzik... - Csak azt mondtam, amit ő.
Nekem úgy hangzik,
mintha meglátott volna valakiről egy képet az újságban,
és kapott az ötleten.
- Csináltatna vértesztet? - Nem. - Figyelj, Gillian, nem akarok semmit.
Csak már kezdem kicsit megemészteni,
hogy nem az apám volt az apám.
Tudni akarom, honnan származom.
Várj, szóval amikor beszélgetni kezdtünk a Greenhoughsban...
Igen, az... Igen. Igen, az nem egészen...
Egy barátom felismert a Courierben lévő képen.
És miután elmeséltem neki, amit a nagynéném mondott...
Nem tudtam, hogy Valentin-nap lesz, amikor a ma estét javasoltam.
És nagyon sajnálom, ha félreértetted.
És inkább hozzád fordultam, mint hozzá, mert a Courierben írtak a szívrohamáról.
- Nyilván nem akartam sokkolni. - Hát, ez...
Szerette az anyámat. Boldogok voltak együtt.
1965-ben születtem.
Nem lehetett viszonya valakivel!
És nem beszélhetnéd meg vele?
A nagynénéd rossz nyomon jár.
- Fent vagy? - Ágyba viszek Alannek egy csésze teát.
Gyors leszek, Kate és... Jó volt az estétek?
- Tökéletes. - Jó. Kate... - Nem vagyunk unalmasak?
- Nem, csodásak vagytok. - Tudom, mit gondol mindenki.
"Vén bolondok".
- Ki mindenki? - Az étteremben.
- De teszek rá. - Hát, ez...
Ez az öregedés egyik öröme. Egyre inkább teszel mindenre.
Oké, bocsánat, sietek, anya.
Ennek nem fogsz örülni, de Kate és én, mi...
- Együtt fürdetek? - Nem. - Partit rendeztek? - Nem.
- Nyaralni mentek a Banán-szigetekre? - Összeházasodunk, szóval...
Kitűztük a dátumot.
- Miből gondolod, hogy nem örülök neki? - Hát, tudom, hogy ez az egész...
- neked nincs a komfort zónádban. - Nem tudom, miből gondolod ezt.
Alannel abszolút nyitottak vagyunk.
- Mi olyan vicces? - Nem, csak örülök.
- Tudom, hogy hajlamos vagy azt hinni, a sötét középkorban ragadtam. - Hát...
- Hát mi? - Nem, örülök, tényleg.
Gyakran belelapozok, amikor Alan Guardiant vesz.
Nem lesz nagy fogadás, diszkrét lesz.
Csak a közvetlen család és egy-két barát.
- Rendben. - Szóval a félév végén, pénteken lesz, remélhetőleg.
Szeretnénk lefoglalni egy rendezvény- termet egy szép kis hotelben.
Csak úgy gondoltuk, hogy a születendő baba miatt
a lehető leghivatalosabbá kéne tennünk. Akkor, tudod, már hivatalos lesz.
A baba hogy fog hívni, mikor megszületik?
- Te leszel az apja? - Nem, az anyja leszek.
Két anyukája lesz.
- Nem fog összezavarodni? - Nem.
- Egy gyereknek apa kell. - Anya, sok meleg pár nevel gyereket.
- Ez teljesen normális. - Ez azért nem normális.
- Ez nem jó szó rá. - Egyre normálisabbá válik.
Két abszolút felelősségteljes, érett, szerető szülője lesz.
- És csak ez számít. - De nem lesz apja?
Nem lesz apja. Mi olyan jó az apákban?
Nézz az én apámra vagy Johnra! Csak a baj van velük.
- Alan nem rossz apa. - Igen, és Gillian nagyon szerencsés.
- Néha azt gondolom, az apád miatt lettél olyan, amilyen. - Igen?
Az apád nem volt valami jó példakép.
- Azt hittem, szerinted a te hibád volt. - Az én hibám? Nem.
Kate azt mondta, mikor elmentél hozzá, hogy bocsánatot kérj,
miután összevesztél Alannel, azt mondtad, az egész a te hibád.
Igen, mert az apád férfiként hatástalan volt.
Ezért kivetítettem rád dolgokat, ötleteket és elvárásokat.
Szóval az apám hibája, hogy "elvárásokat" vetítettél ki rám?
Igen, bizonyos módon, nagyon nyilvánvaló módon.
- Mintha azt mondtad volna, sietsz. - De tudod, hogy ez baromság, ugye?
Így születtem, hogy Lady Gagát idézzem.
- Szeretem Lady Gagát. - Igen? - Igen, őrült az a nő.
Most megyek.
Azt mondják róla, leszbikus. Fogadok, hogy nem az; nem jobban, mint te.
- Tudod... Megyek dolgozni. - Rendben, szia, szívem!
Találd ki, mi történt!
Nigel Farage bedobta a törölközőt, miután rájött, hogy nem 1957 van.
Nem. "Összeházasodnak".
A leszbikusok.
Egy kis fogadás lesz, azt mondta. Hála Istennek!
- Megint maradivá váltál? - Azt csinálnak, amit akarnak.
Megmondtam neki: "Alannel abszolút nyitottak vagyunk."
- Min mosolyogsz? - Szerintem nagyon jól összeillenek.
Nos, eltekintve attól, hogy mindketten nők, igen, lehetséges.
- Azt hittem, ezen már túlvagyunk. - A baba miatt, hogy hivatalos legyen.
Megkérdeztem: "Te leszel az apja?"
Nem örült neki. Mindketten anyák lesznek.
Mondtam: "Nagyon össze fog zavarodni."
Fog a fenét.
Nem, ott van egy fehér, egy fekete,
hamar meg fogja tanulni a színeket.
Kér még teát, érsek úr?
Ugyan már!
Sietnünk kell, különben elkésünk Harrytől.
Mikorra kell a bíróságon lennie? Az a vén bolond!
Tudtam, hogy elkésnek. Mondtam, nem kellett volna elmenniük tegnap este,
- akkor most nem lenne pánik. - Most már itt vagyok, szóval menjünk!
Felhívhattam volna Yvonne-t, de nem jött volna el.
Azt mondta volna: "Hívj taxit!" Amivel nem is lenne baj,
- de ilyenkor lelki támogatásra van szükséged. - Persze.
- És ő nem kérne a megaláztatásból. - Harry, hibázott.
Hiba volt! Bárkivel előfordulhatott volna.
A zsilipkezelő is ezzel kezdte.
Hánykor találkozik az ügyvédjével?
Az a túlértékelt seggfej! Ötvenkor.
Hogy ment tegnap este? Randid volt, igaz?
Ó, igen. Kiderült, hogy nem az esetem.
- Azt hittem, neked mindenki az eseted. - Nem.
Nem mindenki.
Harry, maga...
Maga és apa... Ismertek egy bizonyos Mary Kershaw-t Siddalból?
Szerintem soha nem ismertem senkit Siddalból. Miért?
Nicsak! Hol voltatok?
Alec Bracewell tíz perc múlva hívni fog a Független Iskolák Szövetségétől.
A márciusi konferencián mondandó beszéddel kapcsolatban keres.
Cressida Wade szüleivel találkozol 9:45-kor,
az HOD meetinged a szünetben lesz, aztán az építészeket fogadod 11:00-kor.
Majd jönnek a diákönkormányzati tagok.
És ebéd után tanítani fogsz.
- Te jó ég, tényleg? - És a mostohatestvéred hívott mobilon.
Gillian? Bocsánatot kért, amiért munka közben hív,
de nem tudnád-e visszahívni sürgősen? Fontos.
Mondtam, hogy nem ülök be ennek a hátsó ülésére.
Nem tudom, miért tesznek úgy, mintha a sportkocsiknak lenne hátsó ülésük.
Az csak egy tartó a bevásárláshoz.
Szóval nem gond, ha elvisszük ezt pár órára?
Nem, mondtam, el kell vinnem egy anyajuhot állatorvoshoz.
Nem bánjátok, hogy beteszem a juhot az utasülésre? Celia?
Még betehetnél kettőt a hátsó ülésre, vagyis hátsó tartóra is.
Igen, teszek alájuk egy kis szalmát, hogy ne legyen olyan piszkos.
- Igen! - Olyan viccesek vagytok!
Jó, csak vigyázzon a szájára, Harry!
Legyen udvarias a bíróval!
A francba!
- Caroline! - Gillian!
- Caroline az? - Visszahívhatlak úgy 10 perc múlva?
- Beverley azt mondta, fontos. - Igen, fontos.
Adnál 10 percet?
Hívj vissza, ha végeztél! Az irodámban leszek!
Oké, úgy lesz, szia!
Sok szerencsét! Kéz és lábtörést!
Vén bolond!
Szóval ennyi. Aztán kijöttem az étteremből.
Az a gond, ha nem hozom fel a témát apánál, ő fogja.
- Aztán mi legyen? - Vagy ő az apja, vagy nem.
Ha nem, biztos csak nevetni fog. És ha ő az, nos...
Nem fogja meglepetésként érni, nem igaz?
- Tudja, hogy volt-e viszonya. - Igen, de nem lehetett neki.
Amikor anya elmondta, hogy apának viszonya volt, nem tudtam elhinni.
"Az apám?! Ő nem. Az én apám nem tenne ilyesmit."
De igen, tett.
- Több is volt neki. - És...? - Mi az?
- Voltak más gyerekei, családja? - Nem, semmi.
- Legalábbis nem tudok róla. - Nem tudnál feltétlenül, nem igaz?
Volt még valami...
tegnap este, amikor beszéltünk.
Micsoda?
Mi volt az anyukád neve? A leánykori neve?
Kershaw. Mary Kershaw.
Milyen volt?
- Hát, remek humorérzéke volt. - Úgy értem, hogy nézett ki?
- Elég csinos volt... - Van róla fényképed?
Igen.
Gyerekkoromban volt egy komódunk az emeleten.
És órákig elvoltam azzal,
hogy nézegettem a fiókokat és a kis szekrényeket.
Csomó minden volt benne.
És emlékszem, volt egy kis bádogdoboz.
Piros volt, és volt rajta zár, de az sosem működött.
És a fedélen az állt aranybetűkkel:
"Minden nagynak kicsi a kezdete."
Benne külföldi pénzérmék, gemkapcsok voltak.
És volt egy fénykép is,
egy kis fotó, igazolványkép, fekete-fehér...
erről a nőről.
És fogalmam sem volt, ki az, sohasem láttam.
És a hátulján...
az állt: Mary.
És hasonlított rá?
Nem tudom, nehéz megmondani. Olyan régen volt!
Ahogy emlékszem,
nem tudom, talán hasonlított.
Nem kérdezed meg apukádat a képről? Akkor meglátnád, hogy reagál.
De.
Megkérdezhetem.
De...
Jól vagy?
Nem tette volna ezt az anyukámmal.
Nem, dehogyis!
Szóval arra gondoltam...
Az a helyzet, arra gondoltam, hogy esetleg te...
beszélhetnél Celiával,
és akkor ő elmondhatná neki.
Tudod, jobb, ha tőle hallja.
Félek a szívbetegsége miatt, Caroline.
Nem akarom, hogy ez villámcsapásként érje.
Igen, de...
Ha ez igaz,
- az anyukámat is nagyon rosszul fogja érinteni. - Anyukádat?
Össze volt törve, amikor megtudta, hogy az apám megcsalta.
Mármint megölte, megváltoztatta.
Igen, de még ha igaz is, ami őrültség...
- Celiához attól még nem volt hűtlen. - Hát, nem, de, tudod...
Ha egyáltalán hűtlen volt,
anyámnál ugyanabba a kategóriába kerülne, mint az apám, nem?
- Tényleg? - Szerintem igen, neked kell elmondanod,
ha nem akarod, hogy ez a fickó maga beszéljen Alannel.
Igen, de...
Figyelj, ha csak bajkeverő, és ostobaság az egész,
- az apád egyszerűen azt fogja mondani, igaz? - Igen.
Igen.
- Mihez kezdjek? - Nincs sok választásod.
Viszont miután eladtad a házad, és kifizetted a büntetést,
elég sok pénzed marad egy ház bérlésére.
Vagy vehetsz egy új csónakot.
Soha többé nem megyek a csatorna közelébe.
- Hogyan történt? - Könnyen megesik.
A tat hátulja fennakadt a zsilip párkányán.
- Ez máris kínai. - Tulajdonképpen a csónak hátulja
a zsilipkapu tetejére volt horgonyozva, így mikor a víz kiáramlott a zsilipből,
a tat a kapuhoz akadt,
és a hajóorr lesüllyedt a zsilip alján lévő sárba.
- Meg is halhattam volna. - Nem kellett volna részegnek lenned.
Könnyen megesik. Nem kell részegnek lenni hozzá.
Oké, a rossz hír, a félév végére már nem tudtak beszorítani.
Minden időpontjuk foglalt.
De furcsa, ám csodálatos módon, nagy szerencsénkre
valaki lemondott egy 11:30-as időpontot két hét múlva szombaton.
És mi lesz?
Nos...
Úgy döntöttünk, összeházasodunk.
Csak kis fogadás lesz, ne aggódj!
Csak téged, Willt, anyát és Alant,
esetleg Muriel nénit, és pár munkatársat hívunk meg.
Oké.
Gondoltuk, mielőtt a baba megszületik, össze kéne házasodnunk.
Meghívhatod Angust, ha akarod.
Valószínűleg nem ér rá.
Kérdezd meg!
Nem szóltál neki. Bocsi!
- Túl korai a két hét múlva szombat? - Nem.
Nem. Szerintem minél előbb, annál jobb.
Hogy áll a gyerekszoba?
Na, tessék.
- John. - Caroline? - Én vagyok.
Csak arra gondoltam...
- Jól vagy? - Igen.
Vagyis nem, Judith...
elvesztette a babát.
Egész nap kórházban voltunk.
- De több mint 30 hetes... - Mi a baj?
- Igen. - Judith elvesztette a babát.
- Hogyan? - Szörnyű volt.
Meg kellett szülnie.
Te jó ég!
Azt mondták, csak ez lehetséges, mivel 30 hét fölött volt.
- Mint kiderült, ez a teendő... - Meg kellett szülnie.
Szóval elég hosszadalmas volt. És fájdalmas tulajdonképpen.
Átmehetnék esetleg?
- Átjöhet? - Persze.
Igen, persze.
- Nem is akartam őt. - Nem.
De ezt sem akartam. Senkinek sem kívánnám ezt.
Ez egyszerűen szomorú.
Annyira szomorú!
Ez a kis ember,
akinek szaladgálnia kellett volna, és lehorzsolnia a térdét,
felnőnie, éretté válnia,
és jóval túlélnie minket.
De nem fog. Nem is élhetett.
A kislánynak...
- nem jut semmi. - Biztosan...
- Biztosan lány lett volna? - Igen, egy kislány.
Olyan értékes az élet!
De mi biztosra vesszük.
Eltékozoljuk.
Ez biztosan sokként ért.
Igen.
- Jól vagy? - Aha.
- Ez nem fair. - Érvénytelenítette a biztosítását.
- 75 éves! - Részeg volt! - Ennyi idős ember feje fölül
- nem lehet elvenni a tetőt! - Hogy máshogy fizetné ki a költségeit?
- Elmondtad anyának? - Nem. - Mennyi idő alatt kell kifizetnie?
- 28 nap alatt. - Nem, nem várhatják, hogy 28 nap alatt eladja a házát.
Hogy máshogy szerezne ennyi pénzt? Meg kellene etetni.
- Gyere, te apróság! - Jól van, megkeresem Gilliant.
Valamiről beszélni akart velem.
- Veled menjek? - Ne, maradj itt a melegen!
- Megyek, átöltözöm. - Rendben.
- Mi az? - Megellett.
- Gondoskodom róla. - Miről akartál beszélni?
Rendben, nos...
Elég kényes téma.
Emlékszel, hogy kiskoromban a barkislandi házunkban
volt egy komód az emeleten? És egy csomó minden volt benne.
Emlékszel arra a kis bádogdobozra,
aminek piros fedele és könyvalakja volt?
"Minden nagynak kicsi a kezdete."
És volt benne egy fénykép egy nőről.
A fotó hátulján pedig az állt: Mary.
Tényleg?
Igen, tényleg.
Ismertél egy Mary Kershaw nevű nőt?
Nem.
Nem, nem hiszem.
- Nem akarlak felzaklatni. - Hát, még nem mondtál semmit.
Oké, szóval...
Ahogy anya mindig szokta mondani:
"Nem leszek mérges, csak mondd meg az igazat!"
Volt viszonyod valakivel,
- miután elvetted anyát? - Nem!
Dehogy volt!
- Ne butáskodj! - Oké.
- Honnan vetted ezt? - És ki volt ez a Mary?
- Fogalmam sincs. - Akiről kép volt a dobozban. - Fogalmam sincs.
Még megvan az a doboz? Tudod, melyikre gondolok?
Sok mindent kidobtam, amikor ide költöztem.
De igen, tudom, melyik dobozra gondolsz.
Egy persely volt a postáról.
Oké.
Tudod, tegnap randim volt Garyvel.
Gary Jacksonnal.
Kiderült, hogy nem én érdeklem,
hanem te.
Azt hiszi...
Azt hiszi, viszonyod volt.
Az anyjával, Mary Kershaw-val.
És te vagy az apja.
Figyelj, ha nem igaz, nem számít. Megmondtam neki, hogy hülyeség.
Csak megígértem neki, hogy megkérdezlek.
Mert ami azt illeti, kedves ember.
És attól féltem, ha én nem kérdezlek meg, ő fog.
Egyikünk sem akart felzaklatni a szíved miatt.
- Mit akar? - Semmit, csak...
- Csak tudni akarja, gondolom. - Rendben van.
Akkor mondd meg neki, hogy rossz nyomon jár.
- Kérdezte, csináltatnál-e vértesztet. - Nem, nem csináltatok.
- Oké, értem, megmondom neki. - Szemtelen gazember!
Oké.
- Akkor ennyi volt? Elmehetek? - Persze.
Minden rendben?
Szerettem az anyádat.
Tudom.
Tudom, hogy szeretted.
Nem...
Nem tudtam, hogy gyereke született.
Szégyen, egy 70 éves embernek elrendeli egy kiváltságos, öntelt, seggfej bíró,
- hogy adja el a házát. - Megölhetett volna valakit.
Igen, de nem ölt meg senkit. Élvezte nyugdíjas éveit. Baleset volt.
Ami rendben is lett volna, ha nem ivott volna.
Pontosan kinek kell fizetnie?
- Ki perelte be? Az önkormányzat? - Nem. Mi is a neve?
- Vízi út és Folyófelügyelet. - Igen, az. - Rohadékok.
Az anyukád nem tudott róla.
Szinte vége lett, mielőtt elkezdődött volna.
Nevetséges volt. Egy szégyenfolt.
Nem kellett volna megtörténnie.
- Honnan tudod, hogy nem tudott róla? - Nem tudott.
Muszáj hinnem neked.
- Mit akar? - Semmit.
Szerintem csak tudni akarta,
biztosan, hogy igaz-e.
Hogy néz ki?
Igazság szerint hasonlít rád.
Magasabb. Nagyon jól öltözött.
Nagyon kedves.
- Mivel foglalkozik? - Fogalmam sincs.
- Házas? - Nem tudom. - Gyerekek? - Igen, három: Tim, Toots és Teeny.
Fogalmam sincs.
- Nem kell pimasznak lenni. - Igen?
Szerintem nem kéne erről szólni Celiának.
Mi jó származna belőle? Nem kell.
Vagy hiba nem szólni róla Celiának?
- Nem tudom. - Nem szeretek titkolózni Celia elől.
Nem, tulajdonképpen...
De ez nem ugyanaz, mintha Celiához lettél volna hűtlen, nem igaz?
Nem, csak az anyámhoz.
És hozzám.
Ellenben, ahogy Caroline rámutatott, azzal, hogy egyáltalán hűtlen voltál,
Ceilánál ugyanabba a kategóriába kerülhetsz,
- mint Kenneth. - Mi a fenéért tud róla Caroline?
Megemlítettem neki telefonon, nem tudtam, hogy mondjam el neked,
így gondoltam, elmondom Caroline-nak, aki elmondhatja Celiának, ő pedig neked.
De aztán Caroline rámutatott, hogy ez nem biztos,
- hogy jó ötlet lenne. - Francért árultad el Caroline-nak!
Ne mérgelődj velem!
Szóval mit gondolsz?
Találkoznál Garyvel?
Meg kell gondolnom.
Oké.
- Bevetted az orvosságot? - Igen.
Délelőtt Celia venni akar egy új kalapot.
Caroline és Kate összeházasodnak.
- Bizony, nem mondta? - Nem.
- Szerintem bele kell törődnöd. - Beletörődtem.
Felhívtam a rippondeni ingatlanügynököt.
Eljön ma délután.
Nagyon jó vagyok a házeladásban.
Négyet adtam el, és mindig megkaptuk a kért árat.
- Rendben. - Mindössze, Harry,
alaposan ki kéne takarítani, és újrafesteni a szobákat.
- Kitakarítottam. - Mikor? Mostanában?
- Igen, mielőtt megérkeztetek. - Rendben.
Szerintem az emberek egy ilyen házat az egyedisége miatt vesznek meg.
- Szerintem... Ez csak az én véleményem. - Nem, mondd csak!
Szerintem lehet, hogy neked és másoknak nem ugyanazt jelenti a kitakarítás.
Hát, igen, nyilván.
De bárki, akinek egy csepp esze van, látja, hogy van benne lehetőség.
- És az árban benne sincs a kilátás a tetőtéri ablakból. - Igaz.
Szerintem ez a ház erőssége. A benne rejlő lehetőségek.
Gondolkodtál már azon, hova költözöl, miután eladtad?
- Nem költözöm Yvonne-hoz. - Nem. - Nem.
Még ha meg is kérdezne, de úgysem fog.
Van időpontom a helyi lakásügynél. Felhívtam őket reggel.
Kedves lány volt. De persze van várólista.
Jól van. Indulhatunk, Mr. Buttershaw?
- Nem költözhetnék a farmra? - Nem. Nincs hely.
Igaz, de Celiával van egy kis lakásotok Harrogate-ben,
- én alhatnék a te szobádban. - Ne légy már ilyen hülye!
Nem muszáj jönnöd, ember.
- Nem gáz, elmehetek, cimbi. - De unalmas lesz, cimbi.
És akkor mi van? A szombatok amúgy is unalmasak.
- De jobb, ha nem dicsekszenek el vele mindenkinek. - Miért?
- Mert az állati ciki lenne. - Bocs, haver!
- Igen. Mert a dicsekvés marhára... - Nem a dicsekvés maga, de ha leszbik...
- Mi az? - Semmi.
Nem éri meg, nem éri meg!
AZ ANYÁM A PUNCIT SZERETI
Ki volt az?
- Senki. - Ki volt az?
Seb Dixon.
Felhívnád Sebastian Dixon szüleit, és elmondanád,
hogy a fiuk részt vett egy homofób incidensben?
- Muszáj? - És szeretném, hogyha minél hamarabb bejönnének. Igen, muszáj.
Angus, jössz két hét múlva szombaton az esküvőre?
- Meghívott Lawrence? - Igen, köszönöm!
Senki sem fog terrorizálni, megalázni vagy nevetségessé tenni engem...
- Ez nem csak rólad szól! - Vagy bárki mást...
ebben az iskolában.
- Az apád egy sötét ló, nem igaz? - De.
Minden rendben?
Nagyon mérgesnek kellene lennem rá.
Nagyon mérges is vagyok.
Az anyukám!
Az anyukám...
Elvileg nem tudott róla, apa azt mondta.
De hogy lehetnék rá mérges, amikor szívbeteg?
Nem mondhatom azt:
"Te szoknyapecér!"
Pedig mennyi mindennek nevezett engem az évek során!
- Csak ez az egy volt? - Azt állítja.
Szerinted voltak mások is?
Nem kérdeztem. Nem is akarom tudni.
De nem tudom elképzelni.
De Caroline azt mondta, ő sem gondolta volna az apjáról...
Hogy történhetett? Egy olyan ember, mint az apád hogy csalhatja meg a nejét?
Nem, nem akarok belegondolni.
Talán csak egy gyors menet volt a kocsi hátsó ülésén.
- Celia tudja? - Nem, dehogy, még nem.
- El fogja árulni neki? - Nem tudom.
Na, és mit akar ez a Gary?
- Semmit. - Pénzt?
- Nem. - Kárpótlást?
- Nem, szerintem nincs pénzszűkében. - Ja, csak nehogy megtévesszen!
- Caroline és Kate összeházasodnak. - Igen?
- Tényleg? - Mint kiderült.
Mész rá?
Úgy tudom, csak a jómódúak vannak meghíva.
Hogy van Cheryl?
Fel akarja újítani a konyhát.
A mindenit!
Nem túl élénk ez a szín?
Inkább valami tompább színt kellett volna választanom?
- Fogalmam sincs. - A véleményedre vagyok kíváncsi.
Szerintem nagyon szép.
- Mi a baj? - Semmi. - Egész nap csendes voltál.
- Miért voltál olyan goromba Harryvel? - Sajnálom!
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Emlékszel, amikor kijöttél a kórházból,
azt mondtad, most elkezdesz igazán élni?
Igen.
Kenneth húga Ausztráliában él.
- A neve Deborah, Debbie; mindig remekül kijöttünk egymással. - Látod? - Mit?
Vannak dolgok, amiket még mindig nem tudunk egymásról.
Toowoombában laknak, Brisbane közelében.
A férje az egyetemen dolgozott.
Oktatás. Tanítani tanított embereket.
- Persze, már nyugdíjas 20 éve. - Tartjátok a kapcsolatot?
Váltunk egy-egy e-mailt karácsonykor. Meséltem neki rólunk.
Nagyon örült nekünk.
Itt van a félretett pénzünk, amit egy házra akartunk költeni.
De a másik lehetőség - és sosem gondoltam volna,
hogy valaha kimondom ezt, mert mindig is takarékos voltam -,
az az, hogy valami butaságra költjük.
Valami emlékezetesre.
Nem szeretnél elmenni nyaralni?
Egy nagy utazásra. Elmehetnénk Tedékhez is.
De, de, az jó lenne.
Megkaptam az SMS-ed.
- Szia! - Szia!
Lesz egy szünetem kb. fél óra múlva, megihatnánk esetleg egy kávét.
Rendben.
De tulajdonképpen...
a lényeg az,
hogy igaz.
Ő az apád.
Ő az édesapád.
Az én apám...
A mindenit!
Sokkolta, felzaklatta.
Tényleg?
Egy kicsit bonyolult ez neki Celia miatt.
Az első férje nagy nőcsábász volt, szóval nem volt boldog házasságuk.
Az apámról viszont azt hiszi,
- hogy abszolút feddhetetlen. - Értem. - Szóval...
Mutatatta bármi jelét annak, hogy találkozni szeretne velem?
- Megkérdezte, hogy nézel ki. - Nem akarok bajt okozni. - Persze.
De szeretnék találkozni vele, ha ez neki...
Nem is tudom.
Szerinted szeretne találkozni velem?
- Szerintem aggódik amiatt, mit akarsz. - Nem akarok semmit.
- Nem veti fel a pénz. - Nem pénzről van szó.
Nem, nem is gondoltam. Szerintem inkább amiatt aggódik, hogy mire számítasz.
Ő csak egy átlagos fickó.
- Nem akar találkozni velem? - Ezt nem mondta.
Csak be szeretnék mutatkozni neki, most, hogy már biztosan tudjuk.
Semmi mást nem akarok.
De nem muszáj találkoznunk, ha nem akar.
Eddig nem volt öcsém.
Nekem meg nővérem.
- Jól vagy? - Igen.
- Hol van Celia? - A fürdőben.
Találkoztam Garyvel ma délután.
Elmondtam neki.
Találkozni szeretne veled.
- Megkérdezte, hogy beleegyeznél-e. - Megmondtam, hogy nem tudom.
Meg kell gondolnom.
- Miért? - Csak...
Kedves ember.
Jó reggelt!
- Hányra jönnek ma Seb szülei? - Fél tízre. - Mit mondasz nekik?
Semmit, nem én találkozom velük, hanem Mr. Harrison.
- Miért? - Mert így a helyénvaló.
Mi van, ha Seb szülei panaszt tesznek arra, hogy te...?
Nagyon eltévelyedettnek és hülyének kellene lenniük hozzá.
Jó igazgató vagyok, a magánéletemnek semmi köze a munkám minőségéhez.
Ja, de ők Seb szülei, szóval tuti, nagyon hülyék.
Ő hozta fel az ügyet azzal, hogy a hátadra ragasztotta azt a papírt.
Ha ő vagy a családja ezt ellenünk akarja felhasználni abban a téveszmében,
hogy csendben tűrni fogom, akkor nagyon tévednek.
- Szia! - Szia, mi újság?
- Minden rendben. - Nem hallottam az anyukám felől néhány napja,
csak kíváncsi voltam, van-e valami haladás
ebben a Gary-ügyben.
Igen, fel kellett volna hívjalak, bocsi!
- Biztosan? - Úgy látszik.
Biztosan viszonya volt azzal a nővel, és stimmel a dátum, szóval igen.
- Sosem lehet tudni. - Anyukám még nem is tudja.
És találkozni fognak, mint kiderült. Alan találkozni fog Garyvel.
Gillian megbeszélt nekik egy találkozót valami halifaxi kávézóban jövő hétre.
Ő elviszi anyukámat egy új ruhát venni az esküvőre.
Az egész a háta mögött zajlik. Azt hiszi, ő és Gillian
lányos napot tartanak, holott ez egy trükk, hogy lefoglalják.
Nagyjából így mondta: "Úgy döntöttem, hogy az anyáddal töltöm a napot."
És azt gondoltam: "Ne merj így beszélni az anyámról!"
- Nem ezt mondta. - De ezt gondolta.
Te nem mondtál semmit?
De, ami azt illeti, mondtam.
Nézd, Gillian, sajnálom, és megértem, hogy ez egy elég bonyolult helyzet,
és nem akarok tovább rontani rajta, de Alannek - vagy valakinek -,
el kell mondania az anyámnak valamikor, és ha ti nem, akkor nekem kell.
Mert az apám évekig becsapta, és nem hagyom, hogy ez újra megtörténjen.
Az az igazság, Caroline, hogy senki nem akar becsapni senkit.
Csak szerintem úgy jobb lenne, ha először az apám találkozna vele,
és akkor utána megbeszélnék. Rendben?
- Igen. - Oké.
- Rendben. - Oké. - Köszönöm!
Egyébként gratulálok!
Igen, köszönjük!
Hogy leszbikus vagy.
Ráértek két hét múlva szombaton?
Te, Raff, Ellie és a baba.
11:30-kor lesz a harrogate-i anyakönyvi hivatalban.
Nos, mi...
Nem nagy rendezvény lesz. Ne érezd kötelezőnek!
Csak mi leszünk ott, egy-két barátom az Oxfordról,
Kate pár barátja a UEA-ről, és néhány munkatárs.
Szóval nem muszáj, tudod, feltétlenül eljönnötök.
Bocsi, de...
Igen, sajnálom! A fenébe, bocsi, mi...
- Tudom, hogy későn szóltam. - Igen, sajnos.
Mi, ja, nem érünk rá.
Egyébként igen, nagyon szívesen...
tudod, elmennénk.
Oké.
Szóval ez volt.
De attól még Celiához nem volt hűtlen, nem igaz?
Szerintem nem számít.
Csalódni fog benne, meg fog semmisülni.
De tudom, hogy sosem bocsátaná meg, ha rájönne, tudtam, de nem szóltam.
Nem értem, miért nem jössz velünk.
Nem szeretnék egész nap ruhaboltokat járni.
- Ne költsetek túl sokat! - Szia!
Sziasztok!
Gary?
Alan, helló!
facebook.com/Ziresub twitter.com/Ziresub