- Gary! - Tetszett Alannek a meccs? - Egy perc nyugtot se hagy.
Csak a baj van Garyvel, nem?
Háromszor is így mutatott be: "Ő az apám."
Ez az öregember elérte, hogy a csónakja fennakadjon.
Az apámnak döntenie kellett.
- Férjhez mész! - Együtt tudsz élni valakivel,
lefeküdni vele, tudván, hogy megölted a bátyját?
- Azt hiszem, felhúztam Gilliant. - Azt hiszi, egy fillérünk sincs.
- Felajánlottam, hogy állom az esküvőt. - Apa, ezt nem fogod elhinni.
Last Tango in Halifax 3x6 Fordította: Zire
- Jó reggelt! Szép nap ez az esküvőre. - Az, ugye? - Jó reggelt!
Ez aranyos. Meleg pár egy kisbabával.
- Kik ezek? - Fogalmam sincs. - Mikor megyünk haza, apa?
Elhallgattatnád?
Gillian!
- Egyenes a nyakkendőm? - Igen, Alan, tökéletesen festesz.
- Mit csinálhat? - Szólj neki még egyszer!
Gillian!
El fogunk késni.
- Még mindig a mosdóban van? - Nem tudom.
Gillian!
- Mi a baj? - Én...
- Nem tudom megcsinálni. Igazad volt, nem mehetek hozzá. - Rendben.
Nem amiatt az...
Eddie-ügy miatt van, nem csak. Hanem mindenféle miatt.
- Az apám miatt. - Az apád? - És Raff miatt.
- Hogyhogy? - Nem akartam egy hülye, nagy lakodalmat, megmondtam.
Ezt hajtogattam, és most itt vagyunk 10 000 elköltött fonttal később.
- Oké. - És miért? - Oké. - Mások kedvéért.
Csakis kizárólag azért egyeztem bele, mert olyan nagy veszekedést csaptak,
miután megjelent az a hülye cikk a Courierben. Bűntudatból.
Azért fogadtam el, mert 1, mindenki más ezt akarta,
és 2, bűntudatom volt.
- Miért nem beszélte meg velem? - Az nem az ő stílusa.
Helyette szóba sem áll velem, és nem veszi fel a telefont?
Nem csinál nagy felhajtást. Az nem vallana rá.
- Ez ciki, kínos helyzetbe hoztad. - Hogyhogy?
Olyan mintha az mondanád: "Itt ez az öregember,"
- "aki régen megcsalta a feleségét." - Ez egyáltalán nem erről szól!
Nem, de ezt sugallta.
Egyértelmű, mi áll a sztori hátterében. Ez fog lejönni mindenkinek, aki ismeri,
minden idevalósinak, és ez ciki.
- Megaláztad őt. - Nem igaz.
Jó. Te kérdezted, miért nem beszél veled.
Ahogy én tudom, ez rá a válasz.
Ha valakinek ez ciki, akkor nekem.
Megtudni, hogy akit az apámnak hittem, nem volt az apám. Mindezt 46 évesen!
Engem aláztak meg, nekem hazudtak, meg még Isten tudja, mi.
Igen, nyilván, te így látod.
- Én így látom? - Igen, ez...
Nem akarom kisebbíteni, neked meg kell birkóznod vele, de...
- Az interjúval nem megalázni akartam. - Senki sem... - Nem az volt a célom.
Senki nem gondolja ezt, nem ez a lényeg.
De azért, mert meg akartam ünnepelni, hogy ő az apám.
Hogy megemlékezzek róla, hogy ő az apám. Nem azért, hogy megszégyenítsek valakit.
Ez nagyon kedves tőled.
De biztosan megérted, hogy ő úgy látja,
hogy nyilvánosan rámutattál, hogy megcsalta a feleségét.
- Az anyámat. - A nagyimat.
- Szerintem az emberek nem így látják. - Ő így látja.
Celia áll e mögött? Talált rá ürügyet, hogy megint dühös legyen miatta,
- és bűntudatot keltsen benne? - Nem!
Inkább ő próbálja meggyőzni arról, hogy nem olyan rossz, mint hiszi.
- Komolyan? - Igen.
És szerintem a nagypapának igaza van,
egyetemre kéne mennem, és diplomát szereznem.
Nem mintha nem lennék hálás az állásajánlatért, de...
Azt hiszem, mindent összevetve,
inkább maradok az eredeti tervnél.
Gyakran jár az anyám emléktáblájához, ami a kápolnában van, Blackleyben,
- ahol szétszórtuk a hamvait. - Miért? - Bűntudata van.
Gary, senki sem hiszi, hogy rosszat akartál vele.
Talán igen, nem tudom.
Talán nem árt neki egy kis bűntudat.
Hát, van neki, szóval...
- Kérjek bocsánatot? - Megpróbálhatnál.
Bocsánat!
Sajnálom! Nem tudom, még mit mondhatnék.
- És mi volt a nagy terv? - Nem volt.
Csináltak egy interjút a jótékonykodás, az adománygyűjtés apropóján,
és én meg találtalak említeni téged, engem, meg ezt az egész dolgot.
És végül a cikk inkább rólad szólt, mint rólam és a jótékonykodásról.
Tudod, milyenek az újságírók: beszélsz valamiről, és ők másra harapnak rá.
Szerintem ez közel sem olyan vészes, mint amilyennek gondolod.
Sokan szemrebbenés nélkül fogadják. A legtöbben nem is olvassák a Couriert.
Nem jelentetnék meg, hogyha senki nem olvasná! Hogyne olvasnák!
Az ismerőseim is olvassák.
Olvassák, akik ismerték Eileent. Lehet, hogy nincs sok ilyen,
de még mindig nagyon is élnek! A nagy részük.
Nem merült fel benned, hogy megbeszéld Alannel legalább a kiadatás előtt?
És nem most jöttem le a falvédőről!
Pontosan tudtad, mit csinálsz, mikor beszéltél az újságíróval.
- Tudom, miről van szó: dühös vagy rám. - Nem vagyok.
De, dühös vagy rám, mert azt hiszed, támogatnom kellett volna az anyádat.
Ha tudtam volna, támogattam volna! De nem tudtam! Nem tudtam róla,
de ez nem változtat semmin, mert azért is dühös vagy rám,
hogy nem tudtam! Hogy nem tudtam rólad.
Ezért bosszút akarsz rajtam állni, bár biztos tudod, hogy alaptalan,
de az sem számít, mert gyanítom, csak meg akarsz alázni engem.
Hát, gratulálok, sikerült!
Hát, ez érdekes.
Baromság, de érdekes baromság.
Jobb, ha megyek.
Szerintem menjünk föl az internetre, és foglaljuk le a jegyeket Ausztráliába.
Most, még ma!
Szerintem az apám rátapintott.
Gyanúsak voltak Gary céljai azzal az újságcikkel.
Szóval nem beszélnek egymással. És Raff hála Isten visszautasította
Gary nagylelkű hála-ajánlatát, amivel le akarta beszélni az egyetemről,
felvenni teljes munkaidőben, és kiképezni valaminek,
ami iránt soha nem mutatott semmi érdeklődést.
Könyvelőnek. Szóval így kerültem ebbe a sz...
szorult helyzetbe.
Kompromisszumba. Az esküvőm egy dicső békefenntartó hadművelet.
Oké, szóval...
Oké, szerintem először is, ez nem szorult helyzet.
Ha objektíven nézed, igen, nagyobb, mint amekkorát akartál.
De miből áll ez? Néhány órát állsz ott, mosolyogsz, és már vége is van!
Meg vagyok róla győződve, hogy a nap végén, előbb-utóbb,
miután letudtad a formalitásokat, rá fogsz döbbenni, hogy jól érzed magad.
Vagy legalábbis nem olyan szörnyű.
- Hogy álltok? - Mit gondolsz?
- Valami másról van szó? - Nem, nem.
Minden rendben lesz. Gyere, nehogy azt higgye az apukád, az ő hibája!
- Miért ne? - Normális így érezni az utolsó percben.
Biztos tele van a fejed mindenféle hülye kétséggel,
de mondogasd magadnak, hogy ez normális, jó?
Oké? Oké.
- Nem akartad, hogy hozzámenjek! - De megbeszéltük, és döntöttél, nem?
- Kutyaharapást szőrével. - Működik? - Még sosem próbáltad.
- Nem értek vele egyet. - Igen, Celia, ezt már mondta.
- Próbáld meg, hátha! - Mit kérsz? Hozok.
- Minek ittatok hajnali háromig? - Legénybúcsú volt.
- Szörnyen fáj a fejem. - Na, mit kérsz?
- Brandyt? Whiskyt? Duplát? - Igen, hozza!
Szerintem ez valami más. Lehet, influenzás leszek.
- Helló, Celia! - Helló!
- Robbie, várod már Mallorcát? - Imádni fogjátok!
Mondtam Mariellának, a házvezetőnőnek, hogy ne zavarjon titeket.
Arról a colos szardarabról meséltem. Gillian ragaszkodott hozzá.
- Megvan még a gyűrű, ugye? - Nem, Robbie, elpasszoltam.
Nem köszönünk Garynek?
Dehogynem, én nem vesztem össze vele.
És hogy visszatérjünk az előzőre, nem vagyok teljesen lenyűgözve Robbie-tól.
- Te mész hozzá! - Minden rendben lesz, ha odaérünk.
Többet vitatkoztunk az esküvő miatt, mint eddig bármi miatt.
- Tudod, szerintem ez is normális. - Igen? Gondolod?
Gillian, meg van beszélve, elfogadtuk!
Igen, mert az apám összeveszett vele,
és Raff úgy döntött, nem él a hülye állásajánlatával!
Le van foglalva, ki van fizetve! Elküldtük a meghívókat!
Örömmel kiválasztottál mindent. Virágokat, menüt, dekorációt.
Csak mert az emberek hívogattak, és kérdezgettek mindenfélét!
Ésszerűtlenül gondolkodsz. Nyugodj meg!
Élvezd, az Isten szerelmére! Sodródj a dolgokkal!
- Valami másról van szó? - Arról, hogy nem én döntök az esküvőmről!
Arról, hogy eltérítette Mr. Pénzeszsák, és cirkuszt csinált belőle!
Te meg folyton csak kritizálsz!
- Fura lett volna visszautasítani. - Nem, nem lett volna!
- Normális lett volna. - Gillian!
Ne légy ekkora barom!
Bocsi, tudom, ezt előbb kellett volna, de azt hittem, korábban indulunk.
- Csak két perc. - Fizetek én.
- Ne, Alan, ez az én... - Így gyorsabban megy.
- Többről van szó, mint amit mondtam. - Oké.
- Dugtam egy munkatársammal. - Mikor? - Ollie-val.
- Mikor? - A boltban, vagyis nem a boltban.
- Hanem a furgonja hátuljában. - Mikor volt ez? - Négy hete.
- Minden oké? - Miért kuncognak a férfiak?
- Mert ez őrület. - Mi?
A szex.
Nyilván nem kellett volna.
De nyilván azért történt, mert Robbie baromnak hívott.
Azt gondoltam: "Jó, baszódj meg, ez következményekkel fog járni."
"Akár tetszik nekem, akár nem, tudván, milyen vagyok,"
"ez következményekkel fog járni."
- Csak egyszer történt? - Igen. - Bosszúból.
- Ha te mondod. - És ezzel az Ollie-val...
- lefeküdtél már korábban? - Igen, ő egy jó öreg...
azaz nem öreg, 24 éves. De igen.
- Ő egy régi haver, igen. - Szóval nem... - Nem.
- Viszont nem valaki újjal kezdtél ki. Ha csak egy régi... - Nem, nem.
- Egy régi... - Igen.
- És akkor ez a srác is így, ez az... - Ollie. - Ollie, így gondolja?
- Nem fog belőle botrányt csinálni? - Nem, dehogyis!
- Viszont ő is ott lesz. - Az...? - Meghívtam.
- Ma? - Elküldtem a meghívókat, mielőtt...
- vele lettem volna. - De nem fog szólni róla?
Nem, nem, nem.
- Nem tudom. - Jesszus!
Kétlem.
És ezt el akarod mondani Robbie-nak, hogy könnyíts a lelkiismereteden,
- mielőtt még...? - Nem, dehogy. Csak el kellett mondanom valakinek.
Oké.
- Tudom, szerinted egy lotyó vagyok. - Nem, nem gondolok ilyesmiket.
Szerintem felnőtt vagyok. Az emberek olyanok, amilyenek.
Nem szeretek csapdában lenni, kisajátítva, vagyonosítva.
- Nincs ilyen szó. - Nincs. - De tudod, hogy értem. - Aha.
Szerintem el kell viselned a terhet. Vagy bűntudatot, mindegy.
Hagyd az egészet magad mögött! Mondd azt, hogy megtörtént,
de többször nem fog, és lépj tovább, jó?
- Jó. - Jó. - Jó, jó, jó.
Hol vagytok?
Meg kellett állnunk benzint venni a Jeepbe.
Azt hittük, ekkorra már itt lesztek.
- Késve indultunk el. - Miért?
- Hát... - Hol vagytok? - Sowerby Bridge-ben.
Sowerby Bridge-ből még 20 perc. Legalább.
Szerintem odaérünk, ha Caroline beletapos a gázba.
- Miért vagytok késésben? - A mosdóban volt.
- Késnek? - Sowerby Bridge-ben vannak, csak megálltak benzint venni.
Gillian megkésett a mosdóban.
Figyelj, Alan, ez nem lóverseny! Mondd meg Caroline-nak!
Nyugodtan késhettek elegánsan öt percet.
- Egyikünk sem megy sehova. Senki nem bánja. - Oké.
Szerezz magadnak egy italt, Ollie! Úgy néz ki, később kezdünk.
És mindenki itt van. Többé-kevésbé, azt hiszem.
Gary is itt van.
- Igen? - Felicityvel és a lányokkal.
- Rendben. - Remélem, rendes leszel vele.
- Nem csak, nem csak, nem csak... - Oké. - Nem csak Ollie volt.
Oké.
Még ki?
John. John, John volt.
- Ez pedig a te hibád. - Az én hibám? - Közvetetten. - Kíváncsivá tettél.
- Akkor történt, mikor azt hitte, dugsz Greggel! - Ki hitte?
- Ő, John! - Mikor? - Mikor beköltözött hozzátok.
- Greg, amikor Greg beköltözött! - Ezt hitte John? - Igen. - John?
Jön az apám, fogd be!
Ha ő békén hagy, én is békém hagyom.
- Azért ez nem valami rendes. - Bele kell taposnod.
Ez a maximum.
- Szerintem ez kár. - Persze, hogy kár.
Kár, hogy ilyen érzéketlen, önző barom, de ez van.
- Látod! - Tedd túl magad ezen, és lépj tovább!
- Mit, mit lássak? - Túl vagyok rajta, továbbléptem.
- Nem, még mindig dühös vagy. - Ez a Gary-ügy az oka,
hogy ennél a nevetségesen nagy lakodalomnál kötöttünk ki,
- amire én nem vágytam. - Ott vagy még?
- S el kell mennem két hétre Mallorcára! - Olyan rossz neked!
- Alan? - Le kell tennem, Celia. Rövidesen ott leszünk.
- Mondd meg neki, hogy nem lóverseny! - Igen, igen, biztos. - Szia! - Szia!
- Miről beszéltek? - Kik? - Ti.
- Mi ez a Gary-ügy? - Hogy te és Gary összevesztetek!
Csak emiatt kerültem ebbe a káoszba. És tudod, az az ironikus,
hogy én hívtalak fel, és szóltam arról a hülye cikkről,
ami a Courierben volt. Bárcsak hallgattam volna!
Nem láttad volna, Harrogate-ben voltál!
- Annak meg mi köze ehhez? - Mindig ugyanoda lyukadunk ki.
- Gillian szeretnéd, ha visszafordulnék? - A fenéket! - Látod, erről beszélek!
- Nem csinálhatom azt, amit akarok! - Dehogynem.
Ne légy ilyen hülye! Te akartad ezt a nagy lakodalmat.
- Nem! Bassza meg! - Ha nem akarsz menni, mondd azt!
Visszafordulok, és felhívok valakit. Az anyámat, beszélek Robbie tanújával.
Hogy is hívják? Dave? Ő tapintatosan megmondja neki, jó?
- Komolyan mondod? - Szerintem nem lenne szép dolog
ezt tenni Robbie-val ilyenkor, de ha ezt akarod...
- Nem is akartad, hogy hozzámenjek! - Nem hajtogathatod ezt örökké!
- Ki nem akarta, hogy hozzámenj? - Ő, Caroline! - Nem? Miért?
Mert Gillian Eddie felesége volt, és annyi gondjuk volt akkor.
- Ez minden. - Értem.
- Mit is akartál mondani Johnról? - Johnról? Hogy kerül ide John?
Elmentem a farmra, senki nem volt ott.
Végül rátaláltam Harryre egy babával, ő mondta, hogy itt dolgozol.
A farmra? Te seggfej! Ott lehetett volna Robbie.
- Na és? - Mintha azt mondtad volna, nem jössz többet. - Tudom, de...
Nem is tudom.
- Nem jutott eszembe senki más. - Mire? - Egy beszélgetésre.
- Mi van? - Lesz szüneted?
- Mit keresel itt? - Szia, Gillian!
- Zavar ez a fickó? - Nem, elbírok vele.
- Hatkor szabadulok el. - Egy fickó? - Greg.
Ő a baba apja.
Szerintem nem alszanak egy szobában, meg ilyenek.
Vagyis nem, tudom, hogy nem. Lawrence mondta. De ott van.
Az én házamban van, az én fiammal, az én feleségemmel.
- És ez szörnyű. - Szó szerint beköltözött?
Megpróbálták. És azt gondoltam, jó, persze, nem tarthat sokáig.
Csak egy kis ideig fogják bírni, de imádják.
Lawrence szereti, Caroline szereti, Celia is szereti, az egész olyan...
Kate-tel nem volt gondom. Kate, tudod, ő olyan...
Őt kedveltem, tényleg.
De ez a rohadék...
- Ki ez? - Ha a baba apja... - Igen, de tudod...
Milyen ember? Akárki lehet.
Istenem, lehet, hogy szexelnek. Fogalmam sincs.
Ezen a fickón vesztek össze, mikor Kate terhes lett?
- Igen, gondolom, ő kell legyen. - Mintha ki nem állhatta volna.
- Mármint Caroline. - Hát, most nagyon kedveli.
- Nyilván, ha így visszamehet dolgozni. - De ő annyira, olyan...
Esetlen, flipflopot hord.
- Jézusom! - Az én házamban.
Mintha kivásároltak volna. A leszbikusok.
Igen, de az ember még mindig kötődik hozzá, nyilván.
A régi házhoz. Én felajánlottam.
- Felajánlottam, hogy visszaköltözök, és segítek a babánál. - Tényleg?
Igen, de persze visszautasított. Inkább őt választja.
Ezt a flipflopos fickót, akit állítólag ki nem állhat.
Miért?
Megkérdeztem őt, van-e valami esély rá, hogy mi ketten újra összejöjjünk.
- És ő nem... - Tehát nem csak... - Nem. - Felajánlottad, hogy vigyázol a babára.
- Úgy véltem, jót tenne Lawrence-nek... - Nyilván. - Ha látná, hogy... - Igen.
A szülei újra összejönnek, de...
Az egésznek meg sem kellett volna történnie. Ez benne a szomorú.
Az az átkozott Judith! Nem tudtam, hogy alkoholista.
A kezdetén nem.
És mire megtudtam, túl késő volt. Caroline már kiderítette.
Nem különös,
hogy az ember egy nevetséges hibája mivé fajulhat?
Van egy ötletem.
De, Simon, azt kell hogy mondjam, szerintem érdekesebb lenne,
ha lenne benne valami törzsi cucc, mondjuk azték neve lenne,
például Baron Nahuatl, vagy Mixocolpec.
Vagy Quetzalcoatl. Valaki kopog.
Vagy lenne benne mondjuk valami Leia-Han Solo dolog, tudod:
"Szeretlek." "Tudom." Aztán megy, és feláldozza magát.
- Helló! - Várj egy kicsit! Simon, visszahívhatnálak?
Remek, úgy lesz. Nemsokára. Szia!
- John! - Greg, mi újság? - Minden rendben.
- Arra gondoltam... - Dolgozik, parancsolgat mindenkinek.
- Nem kellett volna ezt mondanom. Rossz fiú! - Igen, tudom, de...
- Caroline néha... - De azért szeretjük.
Igazság szerint hozzád jöttem.
- Ó, oké. - Bocsi, telefonáltál? - Csak Simon volt, a társam.
A munkatársam, nem a... Nem vagyok, nem mintha...
Ő sem az. Nem mintha számítana, ha azok lennénk. Bármelyikünk is.
Bár nem hinném, hogy tetszene nekem, még ha az is lennék. Vagy vice versa.
De nem, ő írja a szöveget, én meg illusztrációkat rajzolok.
Nagyon jó az együttműködés köztünk. Elmondom neki, mit gondolok.
Ő nem vesz rólam tudomást. Egész jól működik.
Gyere be! Miket beszélek? Ez a te házad. Vagyis csak volt.
Látod? Mindig valami kínosat találok mondani.
Szerintem túl sok koffeint ittam. Ez veszélyes.
Annyira belefeledkezel a dolgokba, hogy elfelejted, hány kávénál jársz.
Nézd csak, Flora, ki van itt! John bácsi!
Habár a félmostohaapja vagy, vagy mi.
Ha Lawrence a mostohatesója. Nem igaz?
Nem? Nem tudom. Létezik ilyen?
Lehet egyszerre apád és félmostohaapád? Valószínűleg nem.
Mivel te és Caroline elváltatok, ezért...
Fogalmam sincs, miket beszélek.
Hoztam ebédet!
- Nem mondod, szóval befurakodott. - Együtt ebédeltek,
kirándultak Florával meg minden egy-két hétig, mielőtt rájöttél.
- Mit csinálsz itt? - Greg kért meg.
Erre jártam, és meetingre kellett mennie Manchesterbe.
- El akarta vinni Florát... - Greg?
Manchesterbe?
- Nem szólt róla. - Nem, pont ez az, elfelejtett.
Ezért azt mondtam: "Figyelj, vigyázok Florára pár óráig."
És úgy gondolta, beleegyeznél.
És te éppen erre jártál?
Igen, és minden rendben vele. Elmentünk a parkba megnézni a ludakat,
elmélkedtünk Derridáról és a dekonstrukcióról.
Igen, bizony ám!
Csináltam lasagnát, a sütőben van. Meg van saláta és pár üveg bor.
Ez annyira durva!
Ez a rész, mikor végre rátalálnak Vexre, ő elmondja nekik a tervet, erre ők:
"Mikor fogod megcsinálni?" Mire ő: "Már megtettem."
És felrobban az összes bomba. Azon ezer évig dolgoztunk.
A támadáson Flashpoint City ellen. Az a legnagyobb...
Ez nem olyan, mint a Watchmenben?
Mikor az a csavar a főgonosz monológos kliséjében, hogy kiderül, már megtette.
- Pontosan. Olvastad a Watchment? - Mikor olvastad a Watchment?
Amikor kiadták a '80-as években.
- Igen, azt akartuk megidézni. - Gyönyörű.
Gyönyörűek a rajzok.
- Elutazol, Caroline? - Nyár végére gondoltam,
amikor anya és Alan elmennek Ausztráliába.
Arra gondoltam, elviszem Florát New Yorkba meglátogatni Ginikát.
Hű, repcsik!
Fél hét van. Ez három nap egyhuzamban.
Kólika nélkül.
Újra az életed része akart lenni, s arra gondolt, ha Greget nem győzheti le,
- csatlakozik hozzá, és megmutatja, hogy milyen értékes. - Oké.
Ez őrület. De mi köze van most ehhez?
Hogy hezitálsz az esküvővel kapcsolatban.
- Azt hittem, úgy értetted, hogy ti... - Igen, hát, ezután történt meg az.
Micsoda?
Hát...
- Oké. - A francba!
- Idióta! Láttátok ezt? - Seggfej! Te faszkalap!
- Várjatok csak! - Történt valami?
- Édes Istenem! - Már csak ez hiányzott.
Már csak 10 percre lehetünk a hoteltől. Hívjunk fel valakit, hogy jöjjön értünk!
- Nincs térerő. - Igen, nálam sincs.
- Halifaxon át kellett volna mennünk a hegytető helyett. - Igen.
Oké, hát...
- Ez egy jel. - Mi?
Isteni jel, hogy nem kéne elmennem.
Szerintem 10 perc alatt ki tudjuk cserélni a kereket.
Amúgy is arra számítanak, hogy egy kicsit késünk, nem?
- Az igaz. - Szóval...
Az apám nem cserél kereket. Nem cserélsz kereket, szívbeteg vagy!
- Hol a kézkönyv? Olvasok instrukciókat. - A kesztyűtartóban.
Ugye azt tudod, hogy trágya, sár, zsír és úgy általában szar borít majd minket?
Aha, de nem fogunk itt álldogálni.
Mind elkezdenek sírni. Kérsz pezsgőt?
- Sajtok, lenyűgöző! - Az.
- Gillian mostohaanyja vagyok. - Király, király.
Szóval csak pár hónapja ismeri? Mióta a Patterson'sban dolgozik?
- Nem, dehogy, Gillian és én már történelem vagyunk. - Igen.
Milyen értelemben?
Szóval mi történt?
Ez csodálatos. Vagy csodálatos lehetne.
Tudod, nem is tudom...
Annak ellenére, hogy meleg, nem biztos, hogy nem...
Mármint 18 évig házasok voltunk. 18 évig szexeltünk. Nem lehet...
Mármint biszexuálisnak kell lennie, nem?
Szóval ha látja, hogy ott vagyok, és a baráti kör tagja vagyok...
Érted, ki tudja?
Előbb-utóbb talán úgy gondolja, hogy semmi gond velem.
Mármint egyszer már hozzám jött.
Miért túlzás azt hinni, hogy esetleg újra hozzám jönne?
- Jól vagy? - Aha. - Nem, mi a baj?
Hát...
- Mi az? - Tudod...
- Úgy beszélsz róla, mintha... - Mintha?
Régebben azért jöttél, hogy találkozz velem.
Most már csak azért, hogy áradozz róla.
Azt hittem, hogy már nem érdekellek.
Hogy csak barátok vagyunk.
Nem tudom, jól teszem-e, hogy hozzámegyek Robbie-hoz.
- Miért? - Csak miattam.
Néha visszagondolok arra a napra, mikor mindketten megkértetek.
Néha azon...
Nem is tudom.
Mi az?
Néha azon gondolkozom, hogy jól...
Hogy jól választottam-e.
Tudom, hogy kicsapongó vagy, és hogy Robbie jó hozzám.
De nem tudom, hogy az elég-e.
Mármint néha úgy vélem, kell az életbe egy kis őrület.
Bocsi, bocsi, bocsi!
Gyorsan...
Tudtam, hogy hiba, mielőtt egyáltalán megtörtént volna.
Csak azt nem értem, miért akartam egyáltalán.
Szóval azt gondolta, hogy visszafogadom?
Szerintem még mindig, mert utána nyilván ki kellett adnom az útját.
Annyira tévúton jár!
Várjál, szóval dugtál Ollie-val és Johnnal az utóbbi...?
- Johnnal inkább csak tapizás volt. A kivitelezés kissé... - Oké.
- De igen. - Oké, ez lehetetlen.
- Igen? - Hozzácsavarozták őket a gyárban az abroncshoz.
Rá kell állnod az emelőre.
- Húzódj félre, megcsinálom. - Nem, te tiszta maradsz!
- Álljak rá? - Igen.
Igen, és helyezd rá a testsúlyodat!
Aztán ugrálj föl-le egy picit! Ez az.
- Megmozdult? - Igen.
A picsába!
De sikerült, nézd!
- Már csak négyet kell kilazítani. - Basszus!
Nagyon jól csinálod.
Engem többnyire minden nap szar borít, és nem olyan rossz. Komolyan.
Ez csak lószar. Ez jó, természetes, jót tesz neked.
A lovak nem húsevők, szóval tudod, lehetne rosszabb is.
Ez csak fű... Fű és baktériumok, tényleg.
- Te vagy a kémikus. - Ne már!
- Oké, akkor hadd csináljam én! - Nem, te kimaradsz belőle!
Az egyikünk normálisan kinézve megy oda, és az nyilván nem én leszek.
- Jól vagy? - Semmi baja!
Egy nap majd eszünkbe jut ez, és nevetni fogunk rajta!
Vagy nem, az is lehet.
Nagyon drága volt a cipő?
Ugye nem fog esni?
Egyikük sem veszi fel a telefont.
- Biztos dugóba kerültek. - De már 10 perccel múlt...
- Már több mint 10 perccel múlt 11. - Tudtuk, hogy kicsit késnek, nem?
- Tényleg? - Biztos nem félsz, hogy meggondolta magát.
- Nem vagyok abban olyan biztos. - Ne légy hülye!
- Nem iszol túl sokat, Robbie? - Csak túl akarok lenni rajta, Celia.
- Szörnyen fáj a fejem. - Robbie, a brandy annak nem használ.
Jobb, ha nem gondolta meg magát, mert azt még visszakaphatja!
Tényleg?
- Szóval igaz? - Honnan tudod?
- Az a kis csaj mondta a babával, Ellie. - Rendben. - Kifizetted Harry bírságát.
- Hát... - 46 ezer fontot. - Mit számít?
Nem ismered őket. Istenem! Erre is ráköltöttél 10 ezret.
Megsajnáltam, és azt gondoltam,
ettől Alan talán kicsit kevésbé lesz rosszindulatú velem.
- És így lett? - Nem. Azzal vádolt, hogy be akarok nyalni a barátainál.
Csak nehogy elmondd az apámnak, hogy aláástad a tekintélyét!
Azt mondok el az apádnak, amit akarok, ez az én pénzem.
Sajnálom, Richard! Kifizettem ennek a 75 éves embernek a bírságát,
mert az ítéleted miatt nem lett volna tető a feje fölött!
Kárt tett a zsilipben. Az embereknek hetekre kellemetlenséget okozott.
- Részeg volt. - Baleset volt!
Megjöttek.
Hát, kereket kellett cserélnie.
- Hogy történt ez? - Még hogy elegánsan késnek!
- Mármint tudom, hogy ez női kiváltság. - Defekt? - Igen, pont a hegytetőn.
Wainstalls fölött, nem volt térerő.
Már kezdtem azt hinni, meggondoltad magad.
- Ittál? - Kutyaharapást szőrével.
- Jól vagy? - Igen, semmi bajom. Csak kereket cseréltem, nem nagy ügy.
Mit csináltál a cipőddel?
Kéne pár perc, hogy felfrissítsük magunkat.
Használhatnánk valaki szobáját vagy a mosdót?
- 20 perce el kellett volna kezdődnie. - 10 ezer fontról van szó, megvárnak.
- Az anyakönyvvezetőnek másik esküvőre kell mennie. - Nekem meg pisilnem.
És egy kis együttérzés sem ártana.
Szerencséd, hogy itt vagyunk.
Caroline, gyere!
- Történt valami más is. - Mi?
- Fura volt. - Mi?
Tegnap.
Robbie, mielőtt elindult ide, a legénybúcsújára.
Elindulok pár percen belül. Csak el akartam köszönni.
Jó mulatást! Ne vidd túlzásba!
Szerettem volna mondani valamit.
Elmondani, mielőtt még...
- A holnapi előtt. - Mit?
Mi az?
Emlékszel arra az estére néhány hónapja,
mikor meséltél Eddie-ről?
- Hogy verni szokott. - Igen.
Nos...
Tudtam.
Tudtam, hogy vert. És sajnálom!
Sajnálom, hogy úgy tettem, mintha nem tudtam volna, mert valójában tudtam.
Oké.
Csinálnom kellett volna valamit, de nem tettem, mert a bátyám volt.
És aztán amikor elmondtad aznap este, nem tudtam...
Úgy tettem, mintha nem tudtam volna.
Gyávaság volt.
Gyáva voltam, és sajnálom!
Oké.
Látod? Ezért volt az, hogy mikor meghalt, én...
Mikor letartóztattak téged, és kihallgattak...
Mi az?
Ezért voltam meggyőződve róla, hogy csináltál vele valamit.
Mert tudtam, mit kellett elviselned.
És úgy érzem, hazugságban élnék, vagy megtévesztésben,
ha elvennélek tudván ezt, de nem szólva róla.
Szóval elmondtam.
Tudtam... Tudtam, de nem tettem semmit.
És sajnálom!
Szégyellem magam.
Szóval ha...
Ha megöltem volna,
hibáztattál volna érte?
Félelemben éltem évekig.
Féltve az életemet, a józan eszemet. S közben vigyáznom kellett egy gyerekre.
Tudom, mennyire szerette Raffot, de voltak idők,
- mikor féltem, hogy mit tesz vele. - Beteg volt. - Őrült volt.
Így értettem.
Szóval hibáztattál volna,
ha megöltem volna?
Nem.
De nem ölted meg, ugye?
Hála Istennek!
Mert a gyilkos gyilkos marad, azt mondta.
És ennyi volt.
Azt mondtam, örülök, hogy elárulta.
És ennyi volt.
És ezért nem hiszem, hogy képes vagyok rá.
Nem a többi dolog miatt. Az csak kifogás volt, baromság.
Tudod, mindig is úgy képzeltem,
valami őrült, párhuzamos univerzumban,
hogy egy nap elmondhatom neki az igazat,
és meg fogja érteni.
És meg fog bocsátani.
De most már tudom, hogy sosem bocsátana meg.
Soha. Ő egy zsaru. Így gondolkozik.
Bocsi, ezzel kellett volna kezdenem, mielőtt elindultunk.
Ezért nem tudtam kijönni a fürdőből.
De nem tudtam elmondani, ezért elárultam a többi baromságot.
Ja.
De ha most kihátrálnál,
- mivel indokolnád meg neki? - Ollie-val? Johnnal?
Hogy Gary fizet mindenért, és rá lettem erre kényszerítve?
Vagy hogy felzaklatott az, amit mondott.
Hogy tudta, hogy Eddie vert, de nem tett semmit.
- Nem tudom, mit mondjak. - Bárcsak hallgattam volna rád!
Helytelen volt, nem szabadott volna összejönnünk. Igazad volt.
- Igazad volt. - Nem tudom, mit mondjak.
Nagyon jó barátom voltál,
én meg a nyakadba zúdítottam egy rakás szart, szokásos módon.
Ne fájjon emiatt a fejed, semmi gond. Erre valók a barátok, csak...
Nem tudom, mit mondjak.
Másrészt viszont nagyon kedves ember,
és olyan szar élete volt!
Megárvult, meggyilkolták a bátyját.
Vagyis meghalt, és most...
Hogy hagyhatnám ott az oltárnál a barátai szeme láttára?
Az nem lenne rosszabb? Most, hogy már eddig jutottunk?
Tudod, bármikor elválhatsz.
Utána.
Igen.
Nevetségesen festek.
Az biztos.
Én, Gillian Alison Greenwood,
elfogadlak téged, Robert Michael Greenwoodot,
férjemül.
- Itt a vödör. - Kösz!
Társad leszek jóban-rosszban,
gazdagságban, szegénységben,
betegségben...
Bocsi!
Elnézést!
Bocs!
- Semmi gond. - Szerintem influenza.
- Igen, igen, igen. - Nem mintha nem bírnám az italt. - Nem.
Szeretni és védeni foglak...
Szeretni és védeni foglak, míg a halál el nem választ.
- Sziasztok! - Szervusz, fiam!
- Alan! - Mi újság?
- Jó látni téged. - Igen?
- Mi újság? - Megvagyok.
- Végül ideértetek, szóval... - Igen, úgy tűnik.
Nagyon fess vagy.
- Mit akar? - Oké, azt akarom...
Rendesen meg akartam veled beszélni a történteket.
Szeretném, ha jobban meg tudnánk birkózni a helyzettel.
Megyek, megnézem, jól van-e Robbie.
- Komolyan? - Azt szeretném mondani,
hogy lehet, hogy igazad van.
Abban amit mondtál rólam és a bosszúmról.
Lehet, hogy így volt. Talán van benne valami.
Amikor mondtad, nem így gondoltam, de az ilyesmi nem mindig egyértelmű,
még magunknak sem, tudod, de...
rájöttem, hogy igazad van. Tényleg dühös vagyok valamik miatt.
És nagy részük valószínűleg alaptalan.
De attól még nem könnyebb megbirkózni velük.
Sőt, még nehezebb, mert úgy érzed, mindig ugyanoda lyukadsz ki, és az...
Az hülyeség, irritáló és idegesítő.
Például mindig is meg akartam kérdezni,
nem merült fel benned, hogy kiderítsd,
terhes volt-e az anyám, mielőtt lemondtál róla?
- Nem mondtam le róla! - Igen, tudom, hogy nem.
- Biztos nem így történt. - Próbáltam megtalálni.
Ottmaradtam öt óra után, átnéztem az iratszekrényeket a címét keresve,
kérdezősködtem, amennyire csak tudtam, anélkül, hogy gyanút keltenék.
Szörnyen éreztem magam, amikor eltűnt!
Látod? Meg tudom érteni. Ezt el tudom képzelni.
De akkor is ott van annyi kérdőjel, ami nem hagy nyugodni,
és általában nem ilyen vagyok, könnyedén tovább szoktam lépni,
de ez egy sokk volt.
És sajnálom, hogy nem kezeltem valami jól!
Nem mintha számítana, de szerintem összességében
mindketten nagyon jól kezeltétek.
Sosem gondoltuk, hogy könnyű lesz.
Talán mikor visszajöttök Új-Zélandról és Ausztráliából,
ebédelhetnénk együtt, mi hárman.
Nem zavarok tovább.
Mit gondolsz?
Nem kérek belőle.
Ez nem rád vall, hogy ilyen makacs vagy.
Hát, az ilyesmi megváltoztathatja az embereket.
Nem akarom, hogy folyton emlékeztessen
az életemnek erre a sajnálatos részére.
Igen, tudom, de erről ő nem tehet.
- Szerintem próbálkozik. - Igen, túlságosan is.
- Adj neki egy második esélyt! - Miért?
- A gyerekek hibázhatnak. - Ő nem gyerek!
Bizonyos szempontból mind a gyerekünk, nem igaz?
Mi vagyunk a legidősebbek. Nem kéne érettebbnek lennünk?
Mint te és Caroline?
Én sem vagyok tökéletes.
Ott van kettő, akit még nem ismersz. Matilda és Rowena, Gary lányai.
Akkor vágjunk bele!
Mibe?
Ki akarja cserélni a jegyeinket első osztályúra.
Egyfajta gesztusként, hogy bocsánatot kérjen.
Tudom, azt hiszed, villog a pénzével, de én speciel szeretnék igent mondani,
mert Aucklandig baromi hosszú az út.
Hazamegyek, átöltözöm, és visszajövök. Nincs értelme itt lennem így kinézve.
Magammal viszem Florát, hogy Greg lazíthasson egy kicsit.
Köszönet a mai napért!
- Bocsi, hogy ennyi baj van velem! - Sosem unatkozunk, igaz?
Meddig fogsz maradni? Mert kettőre értünk jön egy taxi.
- 17:20-kor indul a gépünk. - Komolyan? - Aha.
- Ma? - Jó szervezés, mi?
- Azt hittem, holnap mentek. - Nem, nem.
Minél előbb kiszabadulok innen, annál jobb.
Oké, hát, jó nyaralást!
Nektek is, New York!
- Mikor mentek? - Hétfőn. Ők is akkor indulnak Ausztráliába.
Micsoda nagy utazók vagyunk!
Oké, ti is érezzétek jól magatokat! Majd találkozunk, mikor visszaértek.
Szerintem fogunk.
Majd hívlak.
Én csak... Még visszajövök.
Nincs értelme ott maradnom így kinézve.
És folyton a mi házasságunk napja járt a fejemben. Csak annyi jutott nekünk.
Egy nap.
Egy nap, és szinte végig az anyámra voltam dühös.
Greg nagyszerű.
Örülök, hogy rávettél, hogy felhívjam.
Régóta el akarom mondani, hogy Flora nélkül már nem lennék.
Nehéz volt, de...
szeretem.
Nagyon szeretem őt. Napról napra egyre jobban szeretem.
Már el sem tudom képzelni nélküle az életemet.
De bárcsak itt lennél, hogy...
Bárcsak itt lennél!
Mennem kell.
Tudom.
Bocs, elnézést!
- Helló! - Celia azt mondta, ki akarod cserélni a jegyeinket,
ez nagyon nagylelkű tőled,
szeretnénk megköszönni, és élni az ajánlattal.
Tényleg?
És igazad van, miután visszajöttünk, együtt kéne ebédelnünk.
Meg kellene próbálnunk továbblépni.
Ennek nagyon örülök.
- Rendben. - Rendben.
Ezúttal mit fizetsz ki?
Arra gondoltam, mikor megkapod az eredményeidet,
mielőtt elmész Leedsbe,
talán össze kéne házasodnunk.
- Szerinted Gary állja majd? - Nem!
Szép volt!
Mindent önért, Mrs. Buttershaw.
- A mélyvénás trombózis elkerülése minden pénzt megér. - Így van.
facebook.com/Ziresub twitter.com/Ziresub