Din episoadele anterioare...
Dacă asta e despre funcția mea la palat,
o dată ce n-am mai avut obstacole, am câștigat slujba pe merit.
Doi bărbați de la Capponi sunt morți. Vei fi prins.
Un om cu gusturile lui ar alege Europa ca reședință.
-Gusturile lui sunt foarte specifice. -Așa îl vei găsi.
Întoarce-te cu mine. Avem șansa să ne recăpătăm reputațiile
dacă-l prindem pe Il Monstro.
Sunt aici pentru Will Graham.
Nu am niciun motiv să rămân aici. Ai avut tu grijă de asta.
Te voi ajuta să-l găsești.
În serile liniștite,
când aerul era umed după ploaie,
obișnuiam să jucăm un joc.
Hannibal ardea tot felul de scoarțe de copac și plante
ca să le identific doar după miros.
Era fermecător...
într-un fel în care un pui de animal sălbatic e fermecător.
Un pui mic care va crește
și se va transforma într-una dintre felinele acelea mari.
Una cu care nu te mai poți juca atunci când crește.
Când l-am întâlnit pe Hannibal,
era un orfan.
Era menit să-l întâlnesc
alături de sora lui,
dar era singur.
Cum v-ați întâlnit?
Eram însoțitoarea mătușii lui.
Părinții mei m-au trimis să învăț de la doamna Murasaki
când nu eram decât o fetiță.
Am învățat și de la Hannibal.
A venit deghizat ca un mentor,
dar neliniștea în entuziasmează.
Nu sunt neliniștit.
Nu mai sunt.
Aveai o regulă strictă în legătură cu luatul vieților,
și am încălcat-o.
Încă te gândești la asta?
Te imaginezi omorându-l
din nou și din nou?
Nu.
Mi te imaginez pe tine.
Cum de știi că Hannibal e în Florența?
Botticelli.
Nu am fost niciodată în Italia.
Nici nu m-am așteptat să merg.
Păsările mănâncă mii de melci în fiecare zi.
Unii dintre acei melci supraviețuiesc digestiei
și ajung să-și dea seama
că au călătorit prin toată lumea.
În stomacul bestiei.
Îngrijeam o grădină de melci când eram tânăr, ca să atrag licuricii.
Larvele lor obișnuiau de multe ori
să devoreze echivalentul în melci al greutății lor.
Combustibil...
ca să alimenteze o transformare într-o creatură delicată
de o frumusețe rară.
Spre dezavantajul melcului.
Melcii își urmează cursul vieții
la fel de sigur precum cei care îi mănâncă.
Licuricii trăiesc vieți foarte scurte.
Mai bine să trăiești autentic pentru o secundă decât să nu afli niciodată.
Nu în felul în care o face Will Graham.
Unei insecte îi lipsește moralitatea să-i declanșeze agonia.
Lui Will îi pare rău pentru schimbarea inevitabilă.
Aproape totul poate fi antrenat
să reziste instinctelor sale.
Câinele ciobanului nu măcelărește turma de oi.
Dar ar vrea s-o facă.
Will a ajuns la un nivel de plafonare mentală.
Empatie și reciprocitate.
Reciprocitate.
Dacă ținem evidența intențiilor produse
și asmilate,
Will Graham vine să te ucidă
în timp ce tu aștepți să-l ucizi.
Acum putem vorbi despre reciprocitate.
Ciao, Bella.
-Mulțumesc. -Poftim.
-Mmm! Mulțumesc. -Cu plăcere.
Recent ai încetat să-ți mai porți verighetă.
Și tu recent ai început să o porți pe a ta.
Am o soție tânără și minunată.
Eforturile ei m-au ajutat să dau jos
șase kilograme.
-O viață nouă! -Da.
Divorțat?
Nu, văduv.
Am întâlnit-o în acest oraș.
E puțin ciudat să fiu în Italia fără ea.
-Cum o chema? -Bella.
-În cinstea Bellei.
Mă uit la ea și mă gândesc la toate lucrurile
pe care aș vrea să i le ofer...
Cum să apari în ochii ei.
Cu siguranță nu în felul în care sunt privit acum la chestură.
Mă ocup cu lucruri mărunte, care-mi sunt date
de foștii mei subalterni.
Interviuri
în cazuri de persoane dispărute.
Le-a plăcut căderea mea în dizgrație.
Nu erai în Palermo
cu treburi oficiale.
Nici tu.
Și subalternii tăi de la chestură,
-știu că-l investighezi pe Lecter? -Le voi spune
când sunt sigur că Lecter e cel pe care-l investighez.
Știi deja.
Trebuie să fiu sigur.
-Sunt în dizgrație și fără noroc. -Te-a împins spre
un joc care e în afara legii.
Știu despre ce e vorba, l-am jucat și eu.
Și am pierdut.
Hai să mâncăm.
Oh, Doamne.. ce frumos.
-Paste? -Te rog.
Rețeta se numește pappardelle alla lepre .
- Par-par-delle alla... - Nu, nu. E "par-par-delle".
-Nu, nu... -Nu, e pappardelle.
-Pappardelle. -Da! Așa e, da.
-Cu lepre (iepure).
O aranjare a mesei direct de acasă de la Dr. Hannibal Lecter.
Argintăria e din secolul 19, de la ducele de Christofle.
Farfuria e porțelan franțuzesc Gien de la Tiffany.
Fața de masă e bumbac damasc,
tot de la Christofle.
Trebuie să recunoști.
Are niște gusturi extraordinare.
Am descoperit un tipar în cumpărături.
Un ecou al vieții pe care a trăit-o în Baltimore.
Îi place muzica, îi place vinul,
îi place mâncarea și te place pe tine.
Tu ce gust ai, Dr. Bloom?
Dulce, pun pariu.
Sunt sigură că și tu ai gustat din el.
Cei care scuipă sunt lași, și tu nu-i pari lașă.
Primul pas în dezvoltarea gustului
este să fii dispus să-ți aperi propria opinie.
Dar când vine vorba de mâncare și de vin,
trebuie să urmez
precedentele lui Hannibal.
O chitanță de la un magazin de delicatese din Florența,
Vera Dal 1926,
pentru două sticle de Bâtard-Montrachet
și niște trufe albe.
Și încă una, și încă una, și încă una.
-Huh. -O dată pe săptămână,
în ultimele trei luni,
o femeie blondă face aceleași cumpărături.
Două sticle de Bâtard-Montrachet
și trufe albe, vă rog.
Și mereu plătește bani gheață.
Mulțumesc.
Face cumpărături pentru Hannibal.
Bravo!
Suntem obligați să vorbim?
Nu.
E ciudat să vorbesc așa de mult.
Nu sunt obișnuită să aud voci în afara celor din capul meu.
Eu aud voci din toate direcțiile.
În asemănarea mușcătoare a zilelor tale,
te-ai oprit să te uiți la ce formă iau lucrurile?
La...
ce devii?
Nu deveneam nimic.
Stăteam pe loc.
Exact acolo unde mă lăsase el.
Ca un animal împăiat.
Secată pe dinăuntru și...
umplută cu altceva.
Nu cu altceva.
Nu sunt la fel de maleabilă ca tine.
Am fost violentă
când a trebuit.
Dar cred că ție îți place.
Ne-am permis unul altuia o experiență
pe care n-am fi avut-o de altfel.
Dacă nu vrei să-l omori,
ți-e frică că te vrei transforma în el.
Da.
Există metode de influențare
altele decât violența.
-Dr. Fell? -Da.
Sunt inspectorul Rinaldo Pazzi
de la chestura din Florența.
Mă întrebam,
l-ai întâlnit vreodată pe predecesorul tău?
Nu l-am întâlnit niciodată.
Am citit câteva dintre monografiile lui.
Ofițerii care au investigat înaintea mea au verificat la Palazzo
pentru orice fel de bilet
de adio, de sinucidere,
și nu au găsit nimic.
Presupunerea generală e că a fugit cu o femeie
și cu banii ei.
Care este presupunerea generală
în legătură cu profesorul Sogliato?
Încă n-ați aflat vești?
E posibil ca tu să fi vorbit pentru ultima dată cu Sogliato.
Colegul tău,
domnul Albizzi, îmi spune
că nimeni nu a mai vorbit cu profesorul Sogliato
de când a refuzat invitația ta la cină.
Este a doua persoană care a dispărut de la Palazzo.
Ca un bun investigator,
sunt sigur că cerni circumstanțele după profit.
Amândoi erau burlaci,
oameni de cultură respectați
cu vieți ordonate.
Aveau ceva economii, nu prea mult.
-Comandante Pazzi? -Da?
Cred că ești un Pazzi din familia di Pazzi, am dreptate?
Cum de ai știut?
Semeni cu un personaj de pe medalioanele Della Robbia
din capela familiei tale de la Santa Croce.
Da...da.
Era Andrea de Pazii
pictat ca Ioan Botezătorul.
Și apoi cel mai faimos dintre toți Pazzi: Francesco.
A încercat să-l asasineze pe Lorenzo Magnificul în timpul slujbei, în 1478.
Da. Famila Pazzi
a fost discreditată în întregime în acea duminică.
Dacă găsești ceva, doctore Fell,
orice obiect personal al celor doi dispăruți,
ai putea să mă suni?
Cu siguranță, comandante.
De ce ați sunat?
Aș avea informații
despre Hannibal Lecter.
Știți unde se află acum?
Cred că da.
Este remunerația valabilă?
De ce nu ați sunat la poliție?
Sunt obligată să vă încurajez să o faceți.
Este remunerația plătibilă...
în circumstanțe speciale?
Către cineva care nu este eligibil?
Vă referiți la o recompensă pentru dr. Lecter?
Da.
Este împotriva convenției internaționale să oferim o recompensă
pentru moartea cuiva, domnule. Sunați din Europa?
Da.
Atât pot să vă zic.
Sugerez să contactați un avocat cu care să discutați
legalitatea recompenselor. Să vă recomand unul?
Este unul în Geneva, vă încurajez cu tărie să-l sunați
și să fiți sincer în legătură cu situația.
Ați vrea numărul lui de telefon, domnule?
Domnule?
Da, dați-mi numărul.
Prefer sunetul clavecinului.
E mai viu,
muzica te lovește ca o experiență,
bruscă și completă.
Pianul are echivalentul unei amintiri.
Ziua de astăzi are echivalentul unei amintiri.
L-ai mai întâlnit pe inspectorul Pazzi.
În tinerețe...
Aveam amândoi o pasiune pentru Botticelli
și ni s-au intersectat drumurile la galeria Uffizi,
privind La Primavera.
Știe...
ce ești?
Când m-am uitat în ochii lui și am stat fix lângă el,
eram perfect conștient că toate elementele epifaniei erau prezente.
Și totuși ești aici,
liber să-mi povestești totul despre asta.
Trebuie să aștepte,
să pândească și să se gândească.
Este prea devreme să-i sparg iluzia căutării.
Deliberează ce să facă.
Cineva a pus un preț pe capul tău.
Ca un sistem de prevenire din timp, o recompensă e mai bună ca un radar.
Împinge autoritățile de pretutindeni
să-și amâne datoriile și să sape după mine în mod privat.
Ar trebui Rinaldo Pazzi să i se alăture profesorului Sogliato
și răposatului curator de la Palazzi în canalizare?
Ar trebui să-i fie găsit corpul
în urma unei aparente sinucideri?
Nu. Rinaldo Pazzi, un Pazzi din familia di Pazzi,
inspector șef al chesturii din Florența,
trebuie să decidă cât cântărește onoarea lui.
Cât merită efortul
de a fi cunoscut ca omul
care l-a prins pe Hannibal Lecter?
Pentru un polițist, recunoașterea are un termen de expirare scurt.
Mai bine să mă vândă pe mine.
Îmi place noaptea.
E mai mult ca o perioadă de timp;
e o altă lume.
E diferită față de unde suntem în timpul zilei.
Noi suntem diferiți față de cei care suntem în timpul zilei.
Puțin mai ascunși, puțin mai puțin vizibili.
Când viața se simte cel mai mult ca un vis.
De ce îl cauți?
Ce speri să găsești?
Nu-l caut pe Hannibal.
Știu exact unde se află.
Este în Florența?
Da.
De ce nu mi-ai zis că știi?
Ți-am spus...
există și metode de influențare
altele decât violența.
Dar violența
e ceea ce înțelegi tu.
Bună, Rinaldo!
-Bună. =Mulțumesc că m-ai contactat.
Fără cooperarea cetățenilor îngrijorați,
ca tine,
monștrii precum Hannibal Lecter ar fi bine-mersi în liberatate.
Să începem?
Hai.
Îți voi plăti în mod privat trei milioane de dolari
pentru doctor, în viață, fără să pun întrebări,
discreția asigurată.
Acei termeni includ
un avans de 100.000 de dolari.
Ca să te califici pentru avans, trebuie să aduci
o amprentă verificabilă cu ușurință
de-a doctorului Lecter.
Ai înțeles?
Da, da, da. Înțeleg.
Îți voi cere o amprentă proaspătă
la fața locului, neridicată,
pe un obiect pe care experții mei
să-l examineze independent.
Nu vrei să-l alarmezi pe doctor.
S-ar putea să dispară repede și
eu să rămân cu nimic.
-Da. -Deci nu ai nicio iluzie
cu privire la ce urmează să i se întâmple doctorului Lecter.
Îl vei vinde către tortură și moarte.
Sunt conștient.
Vei primi restul banilor
când va fi livrat în viață în mâinile noastre.
Nu-l vreau pe Dr. Lecter
-pe lângă Florența când... -Îți înțeleg îngrijorarea.
Nu-ți face griji, nu va fi.
La revedere.
Hannibal îl va ucide, știi doar.
Dr. Fell?
-Bună seara, comandante. -Bună seara, doctore Fell.
Te-ai întors așa devreme?
Dată fiind natura
expozițiilor tale și conținutul ultimei noastre conversații,
ți-am adus ceva ce cred
că ai vrea să vezi.
Se presupune că a fost purtat de Francesco de Pazzi
când și-a întâlnit sfârșitul.
Vina familiei mele, turnată în fier.
Hățurile unei dojane.
-Pot să? -Sigur.
O moștenire frumoasă.
Sunt așa de bucuros că te-ai oprit pe la mine, comandante Pazzi, căci
am și eu o moștenire de familie pentru tine.
Sub această figurină este scris un nume.
-Îl poți citi? -Spune „Pazzi”.
Acesta este strămoșul tău, Francesco,
atârnând de fațada de la Palazzo.
Această ilustrare specială
e cu măruntaiele pe afară. Am văzut unele cu ele înăuntru.
Cu siguranță, Francesco a fost dus de valul
a treizeci de bani de argint de la bancherul papal.
E dificil de văzut,
dar aici e unde l-a mușcat arhiepiscopul.
Ochi înnebuniți în timp ce se îneca,
arhiepiscopul și-a împlântat dinții în carnea lui Pazzi.
Că tot veni vorba, mărturisesc
că și eu m-am gândit serios să fac același lucru.
Mulțumesc.
A spus că se va întoarce acasă până la ora asta.
Ce-a făcut?
Mă poți auzi, signor Pazzi?
Ia o gură mare de aer cât timp mai poți.
Pune-ți ordine în gânduri.
N-am mâncat toată ziua.
De fapt, ficatul și rinichii tăi
ar fi perfecte pentru o cină, de îndată,
poate chiar în seara asta,
dar restul cărnii ar trebui lăsată la uscat cel puțin o săptămână
în condițiile actuale de răcoare.
N-am văzut prognoza meteo, tu ai văzut-o?
Voi presupune că ăla a fost un nu.
Dacă-mi spui
ce vreau să știu, comandante, ar fi convenabil pentru mine
să plec fără cina mea.
Te voi întreba câte ceva și apoi mai vedem.
Poți să ai încredere în mine, știi,
deși mă aștept
să găsești încrederea dificilă, la cum te știi.
Când poliția nu a apărut,
a fost clar că m-ai vândut. Lui Mason Verger m-ai vândut?
Mulțumesc.
Am sunat o dată numărul de telefon de pe pagina mea de „urmărit”,
departe de aici, de distracție.
Ai spus cuiva de la chestură despre mine?
Aceea a fost o încuviințare?
Alo?
Inspectore Pazzi, numele meu este Alana Bloom.
-Nu mă știi, dar îl știi pe binefăcător. -Bună, Alana.
Mi-e teamă că inspectorul e, de altfel, ocupat.
Este mort?
Nimic nu mi-ar face mai multă plăcere decât să discut cu tine, Alana,
dar m-ai prins într-un moment cam ciudat.
Mi-a făcut plăcere să-ți aud vocea.
Deci, comandante,
ce crezi?
Măruntaiele pe dinăuntru sau pe dinafară?
Pe dinafară, aș zice.
Bună, Jack.
Mi-ai primit biletul?
Chiar îmi pare rău de Bella.
Pentru ea, ziua și noaptea trebuie că au fost la fel până la ceasul morții.
Când nu a mai putut să se ridice sau să vorbească
ai vorbit tu pentru ea?
Îmi imaginez că erai capabil să-i dai Bellei orice medicație avea nevoie.
Ai exersat injecțiile pe portocale, Jack?
Ce medicament i-ai dat în final?
A fost prea mult?
Sau doar de ajuns?
Ți-am adus-o pe Bella din morți și tu ai returnat-o acelei lumi.
Acolo mă duci și pe mine, Jack?
Cum te vei simți când voi fi mort?
În viață.