(Te iubesc, Te iubesc...)
Cyril! Cyril!
Ăă.. postul este pentru o secretară.
Agenţia n-ar fi trebuit să vă dea numele meu.
Nu sunt o dactilografă bună.
Veţi fi asistentă, atunci.
Cu câteva sarcini de secretară.
I-am trimis toate detaliile. V-a ales pe dumneavoastră.
Chiar?
Sunteţi profesoară?
Educatoare, da.
Educatoarele se pricep la organizare.
Doamna Owen aşteaptă mulţi musafiri.
Unde?
Coasta Devon. Insula Negrilor.
Coasta Devon?
Audrey îmi tot povesteşte de ea,
nu-i aşa, Audrey?
Se credea că nu-ştiu-ce vedetă de la Hollywood a cumpărat-o,
dar nu-i aşa. E proprietatea soţilor Owen.
Îi cunoaşteţi?
Nu, am discutat prin scrisori.
O insulă?
În mijlocul mării?
Insulele sunt, în general, în mijlocul mării.
Dă-mi cutia, te rog, Audrey.
Ăă.. Eu.. eu nu.. Poate nu sunt potrivită...
Sunteţi persoana pe care o doreşte.
Şi e foarte bine plătit.
Poate deveni chiar o slujbă permanentă, dacă merge bine.
- Da, dar.. - Avansul.
Asta.. este pentru o piesă de teatru?
În West End?
Şi o să fiu menţionat în program?
Doamnelor şi domnilor!
Linişte, vă rog!
Sunteţi acuzaţi de următoarele crime.
Dumnezeule! La dracu'!
Du-te naibii, idiotule!
Ei bine, uite-i şi pe ceilalţi..
Sunt domnişoara Claythorne.
Secretara doamnei Owen.
Sunteţi domnul Narracott?
Mai e altcineva care ţine semn? Deja i-am dus pe doi.
O babă agitată şi un tânăr.
Am făcut o mulţime de drumuri azi.
Aşa-s marinarii. Se poartă cum vor ei.
Ei, bună ziua.
Sunt generalul MacArthur.
Dumnezeule! Ce onoare să vă cunosc.
- Sunt Wargrave. - Judecătorul Wargrave?
Eu sunt cel onorat.
M-am pensionat de curând.
Sunteţi domnul...?
Lombard. Philip.
Dumneavoastră, domnule?
Davis.
Veniţi sau nu?
Deci.. mergem?
Mergeţi pe aici..
Bună ziua!
Bine aţi venit pe Insula Negrilor!
Bine, haideţi.
Scuzaţi-mă, s-a întâmplat ceva?
Doar până aici am fost plătit să merg, domnule.
Pentru numele lui Dumnezeu...
Ăă.. Davis?
Davis?
Aş fi recunoscător...
Desigur.
Deci, Rogers..
Când ne vom întânii cu gazdele noastre?
Vom fi toţi diseară, domnule.
A, bună ziua.
Sunt Tony Marston.
Abia aştept să vă cunosc la cină.
Vreau un pahar de gin.
Da, domnule.
Doamna Owen a lăsat instrucţiuni pentru mine?
- Sunt secretara. - Doar să vă faceţi confortabilă
şi să primiţi ce vă doriţi, domnişoară Claythorne.
Acum, domnilor veniţi după mine,
iar doamna Rogers o va conduce pe domnişoară.
Mulţumesc, Davis..
Aveţi idee dacă doamna Culmington - doamna Constance Culmington,
s-a răzgândit şi nu mai vine?
Îmi pare rău, nu ştiu.
Cât de vag.
Îmi pare nespus de rău, e prima mea zi de lucru.
Nu, nu, nu. Nu dumneavoastră, domnişoară Claythorne.
Mă refer la tot aranjamentul.
Soţii Owen m-au invitat aici să-mi întâlnesc prietena, dar nu e aici.
E ciudat. Ciudat, într-adevăr.
- Pot să vă ajut? - Sunteţi prea bună.
Lasă-mă-n pace.
Uite cum arăţi.
Trebuie să condimentez vita.
Şi sufleurile, Thomas, cum rămâne cu sufleurile?
Doar n-o să mă duc s-o îmbrac eu, nu-i aşa?
Du-te.
E o boală din copilărie?
Ochii tăi?
Nu, doamnă.
S-a întâmplat dintr-odată.
Din cauza şocului, poate? Schimbări bruşte?
Îmi pare rău, doamnă, nu ştiu.
Trebuie să ştii.
Îmi pare rău, doamnă, nu.
Mereu am crezut că e o slăbiciune,
să fii afectată prea tare de un lucru.
Este în zadar.
Trebuie să fim puternice, dnă Rogers, mai ales în aceste timpuri.
Trebuie să fim curajoase..
.. şi cinstite.
Adevărate doamne englezeşti.
Da, doamnă.
Şi ca un mic sfat..
.. pe viitor, foloseşte puţină apă de colonie..
.. înainte să vii.
Înţeleg că e înabuşeală în bucătărie,
dar nu e nevoie să o faci să fie evident.
Îmi cer scuze, doamnă.
Conserve.
Batalioane. Război. Războiul.
Conserve.
Judecător Wargrave, îmi pare nespus de rău pentru mai devreme.
Călătoria mă face cam aerian.
Ne încadrăm?
La fix.
A, domnule.
Aţi venit mai devreme decât ne-am aşteptat.
- Ce se află acolo? - Doar o cameră goală, domnule.
Domnule, am fost avertizat
că podeaua nu e foarte sigură sus.
Mai bine nu mergeţi, decât să faceţi o intrare neaşteptată
în unul dintre dormitoare, domnule,
prin tavan.
Vă duc în sufragerie, domnule?
Poate doriţi şi un aperitiv, până ajung şi ceilalţi?
Domnule Davis.
Arătaţi precum cineva care ar dori o băutură.
Cât de simpatic. Poate un pahar mic.
Domnule Rogers, conduceţi-ne.
Domnişoară?
Căutaţi ceva, domnişoară?
Acolo este subsolul, domnişoară.
Este pentru personal.
Păi, fac parte din personal.
Domnişoară, am primit instrucţiuni stricte
să fiţi tratată ca şi un oaspete.
Oaspeţii nu au voie la subsol.
Sună ca şi cum mă rugaţi să plec.
Câţi oameni mai vin odată cu soţii Owen?
Vom şti când vor ajunge.
Şi cum vă veţi descurca doar voi doi?
Eu şi domnul Rogers suntem competenţi.
Chiar mai mult.
Deci, dacă doriţi?
Te-ai descurcat bine, dragă.
Ce seară idilică.
Cerul e superb!
Cum ar putea cineva să nu creadă în Dumnezeu?
Davis.
Emily Brett.
Edward Armstrong.
E una şi în camera mea.
Presupun că e una în fiecare cameră.
Păi.. e Insula Negrului. Are sens.
E amuzant.
Am un sentiment puternic că gazdele noastre sunt capricioase.
Nu comentez.
Ce secretară cuminte.
Scuzaţi-mă.
Am început pe picior greşit, nu-i aşa?
Dar chiar aveţi nişte picioare frumoase.
- Ar fi fost neglijent să nu le admir. - Domnule Lombard...
.. păreţi să aveţi impresia că sunt genul acela de femeie.
Şi vă asigur că nu sunt.
Nu-mi place să fiu privită.
Eu cunosc oamenii.
Am o presimţire asupra ta.
Cred că te prefaci.
Ceva de băut, domnule Marston?
Gin roz. Roz ca obrajii unei virgine.
- Nu ţi-am reţinut numele. - Philip Lombard.
Irlandez. Probabil cunoaşteţi familia Corkeron.
Suntem prieteni.
Simpatie fără sfărşit.
Oricine care e important îi cunoaşte.
Îţi plac pariurile, Lombard?
Depinde.
La un moment dat în seara asta,
unul dintre moşii ăia va începe să vorbească de război.
Şi apoi ne va întreba dacă nu ne pare rău că l-am ratat pe ultimul
şi că va trebui să ne facem datoria în următorul.
Dar nu va exista următorul.
Mereu va exista următorul.
Deci? Punem pariu?
Şansele sunt prea slabe.
Ascultă-i cum răd.
Au senzaţia că mai sunt folositori cuiva
dar nimeni nu ar observa, sau i-ar păsa, dacă ei..
O să mă considere fermecător.
În regulă, domnişoară Claythorne.
Dacă vă face fericită, îmi pare rău că m-am holbat.
Domnule Lombard,
mă îndoiesc că vă pare vreodată rău.
Ce fată deşteaptă.
Doamnelor şi domnilor, sufleu de homar.
Sper că nu e prea scump.
Eu mănânc foarte modest acasă.
Nu vreau, mulţumesc.
Mulţumesc.
Ne-am întâlnit înainte, vă amintiţi?
Iertaţi-mă, memoria mea nu e la fel cum a fost odată.
Presupun că aţi depus mărturie?
Nu, nu, n-a fost asta. Mi-aş fi amintit.
E altceva..
O să-mi amintesc eu.
Nu mă prea încântă astea.
Arată foarte.. păgân.
Sunt cei zece negri mititei. Ştiţi, din poem.
O ştiu pe de rost.
Când eram copil, dădaca mea mi-o recita mereu.
Cred că voia să mă sperie ca să fiu cuminte.
A funcţionat?
Păi, eram cuminte, da.
Respectam regulile.
Eram un băieţel cam plictisitor!
Mi-e greu să cred asta, generale.
Deşi, n-ar trebui s-o numiţi poem, domnişoară Claythorne.
E o prostie.
Poeziile ar trebui să fie sofisticate.
Sunt de acord, doamnă Brent.
Se pare că primele impresii chiar sunt greşite.
Nu ştiam că sunteţi genul de bărbat care apreciază poezia.
Domnul Davis are aptitudini ascunse.
Sufleul e delicios.
Cade uşor la stomac.
În cei patruzeci de ani de criminalistică, am dat de
cele mai depravate exemple de oameni şi nu mi-a fost frică.
Dar tremur de teroare, domnişoară Claythorne,
gândidu-mă la tinerele doamne care joacă hockey.
Nu e aşa de rău, domnule judecător. Doar puţin zgomotoase.
Avantajele tinereţii.
Sunt sigur că le daţi un exemplu pozitiv.
Câteodată, te temi de ce mizerie o să dai,
- dar aici e chiar decent. - Soţii Owen sunt gazde primitoare.
Sunt prietenii dumneavoastră, domnule Davis?
Cunoştinţe.
Administrăm o fabrică de conserve.
Firma a început să alimenteze batalioanele cu tocană.
Conservele sunt cele care ne-au ajutat să câştigăm războiul.
Păi, presupun.. armata merge pe burtă.
Şi au început...
Doamne, îmi amintesc tocana aia.
Armata medicală regală, presupun, doctore Armstrong?
Exact.
Prin staţiile şi spitalele din Belgia şi Franţa.
Probabil sunteţi intervievat de asemenea.
Intervievat, generale?
Da, domnul Owen, deşi amator, este un istoric militar foarte bun.
Scrie despre Franţa.
Despre acţiunile decisive de pe front în 1917.
Nu, eu sunt aici.. ca să uit de tot.
Interesant om. Domnul Owen. Şi are un nume interesant.
Ulick Norman.
Cât de nostim. Pe doamna Owen o cheamă Una Nancy..
Aceleaşi iniţiale.
Trebuie să recunosc, numele "Ulick" m-a îngrijorat puţin.
Având în vedere climatul actual, ar putea fi nume german.
Nu vă faceţi griji, este foarte patriot.
Ce ar putea fi mai englezesc decât "Norman"?
O, e minunat!
Doamna Rogers este pricepută.
Chiar dacă arată ca o stafie, găteşte chiar bine.
Când vor veni soţii Owen?
Nu au telefonat?
Nu este telefon pe insulă, doamnă.
Domnul Narracott aduce mesajele,
odată cu poşta şi proviziile în fiecare dimineaţă.
Presupun că dimineaţă, va aduce o telegramă de la soţii Owen,
sau vor veni cu el.
Rogers, dă-i lui Narracott nişte bani,
spune-i să aibă grijă de maşina mea.
E parcată în port.
Modelul Jensen.
Desigur, domnule.
Şi voi transmite complimentele către doamna Rogers.
Ascultă, Davis. Soţii Owen..
Le place să se distreze?
Să se distreze?
Da, pentru că ceva nu are sens.
Vezi tu, era o scrisoare ce m-a invitat la o petrecere.
Chestii de tineri, înţelegi? Şampanie, muzică..
Şi înafară de Lombard, care pare viu cât de cât,
restul nu prea sunteţi genul care să iubească petrecerile.
Fără supărare.
Maşina ta, modelul Jensen?
Ai văzut-o? Nu-i aşa că e frumoasă?
Sincer nu cred c-aş putea iubi pe cineva
aşa de mult cât ador maşina aia.
M-ai dat la o parte de pe şosea.
Ba nu.
M-ai dat la o parte de pe şosea.
Când?
Conduceam atent, când deodată ai apărut tu,
mergând cu Dumnezeu-ştie ce viteză, şi m-ai dat la o parte de pe şosea.
Păi, am văzut pe cineva care conducea cu o viteză incredibil de înceată..
Acum, ascultă, Marston,
cred că dacă-ţi ceri scuze şi daţi mână
va fi de ajuns.
- Dar n-am greşit cu nimic! - M-ai dat la o parte de pe şosea!
Poate te-am împins puţin, dar până şi bunica mea conduce mai repede.
Şi dacă nu-ţi poţi controla maşina,
- chiar n-ar trebui să fii la volan. - Câcat ce eşti!
M-ai dat la o parte de pe şosea
şi apoi ai îndrăzneala să-mi spui că e vina mea?!
Încet, bătrânule. Devii cam roşu în obraji.
Domnilor, vă rog! Sunt şi doamne prezente.
Îmi cer scuze.
A fost o săptămână lungă.
Aveţi dreptate, generale.
O strângere de mână între bărbaţi.
Haide, Armstrong. Dă mână.
Să fim prieteni.
Încă puţin.
Ne-am descurcat, nu-i aşa?
Rogers, nu mai am ţigări.
Da, domnule.
Deci, în ce bătălii aţi luptat, generale?
Păi, am fost la frontiera nort-vestică,
în Africa de Sud, şi desigur, în Franţa.
Aţi câştigat vreuna?
Urăsc convenţia asta, să-i lăsăm pe bărbaţi la ţigări şi poveşti.
Convenţiile, domnişoară Claythorne,
e ceea ce ne ţine uniţi în faţa haosului iminent.
E timpul?
Tu serveşte.
Nu, nu. Nu, o să torn eu cafeaua.
Trebuie să fiţi foarte ocupată în bucătărie.
Domnişoară.
Excelentă cină, doamnă Rogers.
Soţii Owen sunt norocoşi că te au.
Cu siguranţă o să le transmit.
Mulţumesc, doamnă.
Unde se află şcoala unde lucraţi?
Mă îndoiesc că aţi auzit de ea. Nu e foarte cunoscută.
Nu foarte bună, de asemenea.
De ce spuneţi asta?
Altfel, n-ar fi nevoie să te angajezi pe timp de vară.
Taxele nu sunt îndeajuns de ridicate, şi nici salariul.
Nu că n-aş fi de acord să căutaţi loc de muncă,
departe de ea.
Dar de ce aţi preda într-o instituţie de mână a treia,
care formează fete de mână a treia?
Nu prea merită timpul şi atenţia ta, mă gândesc.
Doamnelor şi domnilor!
"Linişte, vă rog!"
Ce e asta?
"Sunteţi acuzaţi de următoarele crime."
"Edward George Armstrong, ai ucis-o pe Louisa Mary Clees..."
- Cine e ăsta? - Nu am idee, domnule.
"Emily Caroline Brent, ai ucis-o pe Beatrice Taylor..."
- Ce e asta? - Care-i treaba cu toate astea?
"William Henry Blore, l-ai ucis pe James Stephen Landor..."
Dumnezeule!
"Vera Elizabeth Claythorne,
l-ai ucis pe Cyril Ogilvie Hamilton..."
"Philip Lombard, ai ucis douăzeci şi unu de oameni,
membri ai unui est african..."
"Josh Gordon MacArthur, l-ai ucis pe Henry Richmond..."
De unde vine sunetul?
"Anthony James Marston, i-ai ucis pe John şi Lucy Coombes" Să mergem, Rogers.
N-am auzit de ei.
"Lawrence John Wargrave,
l-ai ucis pe Edward Seton."
Dă-te din calea mea.
"Thomas şi Ethel Rogers...
aţi omorât-o pe Jennifer Brady."
- Thomas? - "Prizonierilor..."
".. cum pledaţi?"
Doamnă Rogers?
- A leşinat. - Îmi aduc geanta.
- Va fi bine. - O să decid eu asta.
- O înregistrare? - E numită "Cântecul lebedei".
Ce e a fost asta?
Ce dracu' a fost asta?
- Dă-te de pe mine! - Soţii Owen, care e problema lor?
Dă-i drumul, Marston, nu îi ştie. Nu îl cheamă Davis.
Mă cheamă Blore.
Detectiv William Blore.
Cum de ai ştiut?
Instinct.
Am nevoie de o băutură.
Ce acuzaţii groteşti şi false!
Într-adevăr, generale!
Ar trebui să-i aşteptăm pe doctor şi pe Rogers.
Ar trebui să aşteptăm până suntem toţi.
Bine spus, voinicule. Să-l ascultăm toţi pe poliţist.
Domnişoară Claythorne?
Poftim.
E diluat, dar vă va ajuta să dormiţi.
Presupun, Rogers, că sunt câteva întrebări despre gazdele noastre
pe care doar tu le poţi răspunde.
Da, domnule.
În câteva minute, ca să ai timp să-ţi linişteşti nevasta.
Da, domnule.
Ţi-am spus eu!
Ţi-am spus eu..
Adună-te, femeie!
Taci din gură, curvă ameţită.
Mulţumesc.
Vine Rogers.
Deci, Rogers?
Vedeţi... "La instrucţiunile mele..
Pune înregistrarea la ora stabilită."
Ni s-a spus că va fi o surpriză, un joc.
- Ce mai joc! - Dar erai în cameră cu noi.
Înregistrarea porneşte cu întârziere.
Cineva a irosit o mulţime de timp şi bani.
Dacă aş fi ştiut ce era pe înregistrare,
n-aş fi fost de acord niciodată.
Ce a zis despre mine şi doamna Rogers? Minciuni!
Chiar aşa?
O consideram pe doamna Brady parte din familie.
Am făcut totul pentru ea.
Nu era sănătoasă. Fragilă ca o pasăre.
Dar din moment ce ne-a lăsat o mică parte din avere,
unii oameni ar spune orice ca să facă rău.
E o mulţime de gelozie în domeniul meu, din păcate.
Sunt ca un cuib de vipere.
Mulţumim, Rogers. O să te chemăm dacă mai avem nevoie de ceva.
Am avut şi eu parte de afirmaţii neplăcute.
- Îl cred pe Rogers. - Nu are sens.
Nu i-am întâlnit niciodată pe John şi pe Lucy Coombes.
Ce nonsens răutăcios.
Louise Clees a fost o pacientă.
A fost riscant, au exista complicaţii. Toată lumea ştia asta.
Dar dacă se întâmplă ceva rău, toată lumea spune "chirurgul e de vină".
Nimeni nu dă vina pe tine, doctore.
Cineva o face!
Henry Richmond a fost unul dintre cei mai buni tineri ofiţeri ai mei,
care s-a pierdut în căutarea datoriei curajoase de a proteja ţara.
E dezgustător că aceste zvonuri josnice sunt crezute..
Dezgustător!
Edward Seton era vinovat.
Am luat parte la dovezi care nu erau admise de Curtea Supremă.
Dar era vinovat.
Singura dată când am pus mâna pe Landor a fost când i-am pus cătuşele.
Era o lepădătură. Şi un beţiv.
S-a înecat cu propria vomă.
Cyril.. băieţelul..
Eram guvernanta lui.
Nu trebuia să înoate, nu era destul de puternic.
Dar s-a strecurat, iar eu..
Nu eram o înotătoare destul de bună.
Nu eram.
Am încercat.
Chiar am încercat să-l salvez.
Săraca lui mamă a fost distrusă. A fost distrusă.
A.. a trebuit să fiu salvată.
Aproape m-am înecat.
Cine ar fi putut să facă acuzaţiile astea?
Un fel de glumă urâtă.
Dacă acesta este sensul umorului,
înseamnă că are probleme.
A avut dreptate despre mine.
Douăzeci şi unu de oameni?
Mereu am crezut că cineva va vorbi fără rost.
E amuzant cum unii au atacuri de conştiinţă
când sunt acasă în paturile lor.
Eşti un om îngrozitor!
Eşti extrem de îngrozitor!
Oamenii ca tine,
bărbaţii ca tine,
care ne pun misionarii în pericol!
O, misionarii dumneavoastră, cu Dumnezeul lor şi sifilisul lor!
Nu sunt singurul alb care a ucis în Africa, doamnă Brent.
Lombard, domnule, sunteţi un călău!
Şi admit asta.
Deci, ori exagerez povestea ca să fie şocantă,
ori sunt singurul care spune adevărul dintr-o cameră plină de mincinoşi.
- Cum îţi permiţi?! - Retrageţi ce-aţi spus, domnule!
Îndeajuns, vă rog, doamnelor şi domnilor. Îndeajuns!
Ce rost are?
Simt că ar trebui să ne retragem
ca să fim gata să plecăm mâine cu domnul Narracott.
Şi dacă soţii Owen sunt cu el?
Îi confruntăm, dar plecăm.
Şi în ciuda confesiei devastatoare a domnului Lombard..
.. suntem toţi victimele unei farse crude.
N-ar mai trebui să onorăm aceste acuzaţii şi să plecăm.
- De acord? - De acord.
John şi Lucy Coombes, cred că erau acei doi copii.
Ce părinţi îşi lasă copiii să se joace în întuneric, pentru numele Domnului?
E complet iresponsabil.
Mi-am pierdut permisul pentru şase luni. A fost o bătaie de cap.
Conduceai cumva? Ce surpriză!
A fost doar ghinion, asta-i tot.
N-am avut cum să virez.
Săracii copii..
Eşti un maniac, Marston!
Nici măcar nu conduceam cu viteză.
Nu e legal, nu în Anglia.
Nu e ca pe continent. Mă refer, ei înteleg automobilismul acolo.
Spuneţi ce vreţi despre germani, dar au nişte şosele magnifice.
Maşina mea merge perfect pe ele.
Pot să accelerez cât vreau.
- Eşti bine? - Se îneacă!
Sângerează!
- Luaţi-l! - Daţi-l jos de pe mine!
E mort.
(Preamărite Tată, ai grijă de sufletul lui şi păzeşte-ne...)
Armstrong.
Vino.
Poate ar trebui să scăpăm de droguri,
din respect pentru familie.
Nu vrem să iasă scandal.
E treaba poliţiei de aici, doctore.
Aceleaşi reguli, chit că eşti bogat sau nu.
Bine atunci.
Suntem condamnaţi, Thomas.
Condamnaţi.
O să ajungem în iad.
Da?
Cine e?
Doctore, vă rog!
Nu mă atinge.
Ştiu ce fac.
Doctore Armstrong?
Da? Ce e?
Puteţi veni, vă rog?
E moartă de câteva ore.
O să, ăă..
O să-i informez pe ceilalţi să nu se aştepte la un mic dejun fastuos,
având în vedere circumstanţele.
Nu, domnule.
Un mic dejun complet va fi servit.
Eşti un om bun.
E mai bine să te ţii ocupat.
Doctore Armstrong.
Am auzit când v-aţi trezit.
Doamnei Rogers îi e mai rău?
Într-un fel. E moartă.
- Moartă? - A murit în somn.
A avut o moarte liniştită. Nu trebuie să te alarmezi.
Staţi.
Staţi, eu..
Coborâsem să vă aştept şi am dat de asta. Veniţi, vă rog.
E cam târziu pentru sărutul vieţii tale, voinicule.
Deştept tare mai eşti.
Miroase şi tu.
- Erau zece. - Cei din poezie? Da.
Da. Număraţi-i, vă rog, doctore Armstrong.
Sunt opt, nu?
Opt figurine pentru opt persoane rămase.
Spuneţi-mi că nu mă înşel.
Vă rog, spuneţi-mi că nu mă înşel!
Sunt sigur că există o explicaţie perfect logică pentru asta.
Migdale.
Migdale pe dracu'.
Cianură.
Sper că nu ne veţi bate la cap, domnişoară Claythorne.
Femeile isterice sunt atât de plictisitoare.
Mulţumesc că ai încercat. Mulţumesc că ai încercat. Mulţumesc. Mulţumesc.
Mulţumesc că ai încercat. O, Doamne! O, Doamne! O, Doamne. O, Doamne...
"Vreau să înot până la roci!"
Cyril, dragule, ştii că nu poţi. Nu eşti destul de puternic.
- Ba sunt! - Cyril, potoleşte-te.
Ascult-o pe domnişoara Claythorne, dragul mamei.
NU!
Ce obraznic! Îmi pare nespus de rău, domnişoară Claythorne.
O, Doamne. Devine prea agitat.
Cyril, o să te îmbolnăveşti.
Ce se întâmplă?
Unchiule Hugo!
Te pot auzi strigând de la mile depărtare, pungaşule.
Mulţumesc Doamne! La ţanc.
Olivia, arăţi minunat, ca întotdeauna.
Ce linguşiri de doi bani. Sunt uleioasă şi hidoasă.
Nu cred că am avut plăcerea.
Hugo, aceasta este domnişoara Claythorne,
cea care l-a ajutat extrem de mult pe Cyril la şcoală.
Aţi fost să vă scăldaţi, generale?
Ce eşti, Lombard?
Un mercenar?
Pistolar?
Un soldat?
Nu din vreo armată pe care s-o cunosc, dar cine ştie.
Nu trebuie să vă îngrijoreze ce meserie am.
Mereu există un moment din ăsta, nu-i aşa?
Dinainte de un atac. Marşul, bombardamentul, haosul..
Calmul dinaintea furtunii.
Ascultă..
Nu sună ca un moment din acela?
Niciodată nu mi-am putut ţine calmul, generale.
Nu putem vedea portul de aici.
Ceea ce înseamnă că nici ei nu ne pot vedea.
Suntem terminaţi.
Şobolani într-un butoi.
Asta e pacea de dinaintea carnajului.
Oamenii nu mor din întâmplare!
Mor pentru că cineva le-a făcut ceva.
Acolo stă un irlandez cu un afurisit de pistol!
Nimeni nu va veni după noi. Ăsta e sfârşitul.
Să nu îndrăzneşti să-mi atingi lucrurile!
Ce ascunzi?
Toată dimineaţa ai creat numai agitaţie. Eşti cam încrezătoare.
Suntem vânaţi cu toţii.
Mai e cineva pe insulă,
şi când o să-l găsesc, o să-l fac să numere până la 22.