În fiecare zi
nu faci decât să alegi.
Asta e persoana care vrei să fi,
aşa alegi să fi?
Dacă ai vedea pe cineva la marginea drumului,
ai opri să ajuţi?
Ai văzut pe cineva care avea nevoie de ajutor?
- Poate. - I-ai ajutat?
- Sunt Letty. - Javier.
Noroc.
Vine un bărbat să te omoare.
Deci nu eşti profesoară de engleză.
Hei, Christian, nu te enerva,
dar mă duc să mă droghez în maşină.
Câţi bani ai spart?
Îmi pare rău, Letty...
dar acum lucrezi pentru mine.
Bună ziua.
Astăzi este ziua.
Să spunem împreună aceste cuvinte...
Sunt conştientă,
Sunt în viaţă,
Sunt o...
Nu, te rog. Ce se întâmplă?
Spune-mi ce se întâmplă.
Îmbracă ceva frumos din rahatul tău din spate?
Ce rahat?
Tot ce ai, este în spatele tău, în portbagaj.
Cum ai...
Unde suntem?
Te poţi schimba la baie.
Cât timp am leşinat?
Aproape 2 zile.
Suntem înapoi în North Carolina?
Schimbă-te.
Trebuie să fiu în North Carolina.
Schimbă-te.
Mă simt ca dracu.
Arăţi ca dracu.
Porţi aceleaşi haine.
Ţi-am spus să te schimbi.
Good Behavior Ep. 2. Doar ce e mai bun pentru D-na Diaz
De băut.
Asistentul Javier.
Trebuie să te hidratezi.
Trebuie să mă droghez.
Pune nişte machiaj.
Nu până nu-mi spui de ce.
Dacă sunt la dezintoxicare, mă omor.
Nu e dezintoxicare. Intră în joc.
D-le şi D-nă Diaz, bine aţi venit la The Inn at Trousdale Farm.
- Merci. - Mulţumesc, D-le.
- D-le. - Apartamentul Breathtaking.
Am câţiva oaspeţi de-ai casei care îl cer în fiecare an.
Vă pot oferi ziarul de dimineaţă?
New York Times.
Mulţumesc.
Bună, Thomas.
- Sunt Jacqueline. - Bună.
Aş vrea şi eu la fel...
New York Times în camera mea, te rog
iertaţi-mă.
Am presupus că sunteţi D-na Diaz.
Sunt D-na Diaz, aşa este.
Dar D-na Diaz şi D-l Diaz
s-au certat puţin în maşină.
Nu te voi plictisi cu detaliile.
Îmi cer scuze, dar, avem doar 18 camere
şi suntem ocupaţi în totalitate pe durata şederii Dvs.
Care cât durează, mai exact?
2 nopţi.
Cu 2 nopţi mai mult, nu?
Bine...Apartamentul Terrace e foarte spaţios.
Bine, aşa sper.
Ce e mai bun pentru D-na Diaz.
- Poftim, D-le - Mulţumesc.
Şedere plăcută.
E şi minibar?
Nu.
Deci nu au minibar.
Ştiu. Le-am spus să-l scoată.
Deci sunt la dezintoxicare.
Dacă vrei tu.
Nu sunt prizoniera ta!
O să ne dea afară.
Eşti rapid.
Nu-mi pasă ce-ţi aminteşti
şi dacă am aruncat la wc
restul rahatului tău.
Ai luat $50,000 de la mine, aşa că da, eşti prizoniera mea.
Încă mai sunt $18,000 în geantă.
De ce nu-i iei şi mă laşi să plec?
Pentru că este evident că pentru mine valorezi mai mult de $18,000.
De ce?
- E al meu. Pot răspunde? - Nu.
Vei face doar ce-ţi spun eu să faci,
nimic altceva.
Pentru ce ai nevoie de mine?
Vreau să fi soţia mea...
Credeam că nu mă mai întrebi.
...cât timp stăm în acest hotel.
Şi nu poţi sta în cameră să nu faci nimic.
Trebuie să-ţi faci prieteni.
Le pot spune despre soţul meu abuziv?
Unde te duci?
Afară.
- Trebuie să răspund la acest telefon. - Cine?
Iubitul meu franţuz. Sculă mare.
Cine?
Ofiţerul supraveghetor, ok?
Am ratat o întâlnire.
Nu ştiu ce faci aici,
dar presupun că nu vrei să mă caute nimeni.
Nimeni nu va afla că eşti aici.
Bine, mă asigur de asta.
Dacă te găseşte cineva aici, o să-ţi pară rău.
La fel de rău şi dacă te găsesc în altă parte.
Mă acoperi, da?
Cu siguranţă, nu. Ai ratat deja o întâlnire.
M-ai raportat?
Da.
Nu, nu m-ai raportat.
Nu, n-am raportat,
pentru că am crezut că ai murit.
Mai ştii mesajul pe care mi l-ai lăsat?
Da.
Deci, trebuie să înţelegi
- de ce am crezut că ai murit. - Da.
Mă bucur că n-ai murit.
Trebuie să te văd personal.
Ştii asta. Unde eşti?
Uite, chiar nu ştiu.
Letty, ai face bine să fi în acest stat.
Unde eşti?
Sunt bine.
Nu eşti deloc bine.
Ai probleme.
Să ştii, asta nu te pune pe direcţia
de a-ţi recâştiga fiul.
Ştiu.
Trebuie să vii să mă vezi,
sau vin să te văd eu.
Ştiu, şi îmi pare rău,
dar niciunul din lucrurile astea nu se va întâmpla acum.
Te implor să mă acoperi.
Şi eu te implor să apari la următoarea întâlnire...
luni la 11:30 a.m.
Ai două zile.
Dar nu era până miercuri.
Tocmai am devansat-o.
Voi încerca.
Nu, să fii aici.
Au făcut treabă bună la părul tău.
Mulţumesc. Eşti atât de amabilă.
- Sunt puţin surprinsă. - Ştiu.
Ştiu. E noua mea imagine de călătorie.
Deci, v-aţi decis unde plecaţi?
Da. Dar, ştii că suntem dute vino între Bora Bora
- şi Fiji? - Da.
În sfârşit, am zis, "Bora Bora e mai aproape."
- The Four Seasons? - Da.
- E cel mai bun. - Ştiu.
- Am uitat că ai fost şi tu. - Da.
Doar să nu iei copiii pentru că sunt 2 zboruri şi o barcă.
Ştiu, dar...să ştii,
ei n-au mai mers acolo, şi va fi după Crăciun.
Ok, atunci ia copiii.
Adică, îţi permiţi.
Păi, Barrett e cât Dalton!
Dumnezeule!
Rahat!
- Dunule Dumnezeu! - Eşti bine?
- Stai să aduc un prosop. - Dă-mi să văd.
E ud?
- E cam...ud. - Dumnezeule, arată atât de ...
- Nici nu se vede. Eşti... - E-n regulă.
Tu eşti Robin?
- Da. - Scuze.
Am găsit portofelul tău pe jos,
şi probabil că am vărsat băutura
când m-am întins după el.
Nici n-am ştiut că l-am scăpat.
- Mulţumesc. - Nu face nimic.
Să mai zici că toată lumea vrea să te fure, nu?
Mulţumesc. Eşti un înger.
- Ţi-am stricat rochia. - Nu, nu, e-n regulă.
E vodka.
Şi un strop de suc de măsline.
Asta am comandat.
- Doar aşa. - Păi...
Puteţi să-i daţi unul, vă rog?
Nu, chiar n-ar trebui să beau.
- Să fii oare însărcinată? - Nu. Doar...
- Atunci dă-i unul. - Şi nouă la fel.
- Sigur. Da. - Imediat.
- Ea este Heidi. - Bună.
- Iar eu sunt... - Robin.
Corect, desigur. Ştiai asta.
Tu cum te numeşti?
Jacqueline Diaz.
Asta e soţul tău?
Rahat, e superb.
Vorbeşte cu soţul meu.
Cel gras şi cu fundul mare din stânga.
Nu e gras, Robin.
Cum zici tu. Ştii ce?
Mergem imediat la ei, dar nu încă.
Cred că suntem mult mai interesante.
Şi chiar mă bucur că ai vărsat băutura pe noi.
Şi eu. Pentru noi prietene. Noroc.
- Noroc. - Noroc.
Deci, ai copii, munceşti?
Sunt scriitoare.
Nu se poate. Serios?
- Romane sau...? - Da.
... Asta este...
Sunt atât de geloasă.
Deci, e posibil să fi citit ceva ce-ai scris sau...
Poate.
Aţi citit "Fata din tren"?
Serios?
Credeam că a scris-o Paula.
Da. Paula Hawkins.
Ăsta e pseudonimul tău? Dumnezeule.
Nu, nu, nu. Sunt un ghostwriter.
Vedeţi voi, Paula a scris prima jumate a cărţii
şi a trimis-o direct la editori.
Nu, cred că am citit ceva despre asta.
Da. Nu e un secret.
Dar trimiţând juma de carte
când eşti destul de necunoscută
e cam riscant.
Dar a fost un război al ofertelor,
şi Paula a vândut pentru bani frumoşi.
Dar pe urmă nu şi-a dat seama cealaltă parte de poveste,
aşa că am continuat eu.
- Dumne... - Dumnezeule.
...rahat.
- Bună. - Bună. Ne face plăcere.
- Robin şi Heidi. - Bună.
Noroc!
Grey Goose martini, sec, agitat.
Trebuie să recunosc, a fost distractiv.
Vacanţa trebuie să fie distractivă.
"Ai copii?
Munceşti?"
Ai lucrat destul.
Ai scris "Fata din tren."
Doar partea a doua.
Poţi să crezi că m-au crezut?
Am crezut rahatul tău cu Ryan Gosling.
Chiar da.
Eşti foarte bună.
Da, păi, asta e cadoul meu.
Nu-l poţi păstra.
Acum este al meu.
Ştii, ai putea fi cineva şi să ai aşa colier.
Ce?
Ai putea fi una din femeile de acolo.
De ce nu eşti?
Nu vreau să fiu una din acele femei.
Vreau doar acest colier.
În fine, este un hotel de 5 stele cu doar 18 camere.
Dacă un colier este furat, tot locul
devine locul faptei, aşa că...
Vor da vina pe cameristă.
Du-l la recepţie.
Spune că l-ai găsit.
Am "găsit" deja un portofel.
Ce?
Robin... soţia lui Bill.
L-am luat pentru distracţie, altfel n-am fi băut.
Pentru 5 secunde.
Mi-a comandat un martini drept răsplată.
De ce l-ai dat înapoi?
Era urât.
Asta e chiar frumos
Şi arăt mai mult ca D-na Diaz.
Nu asta vrei să fiu?
Promti să nu-l port în afara dormitorului.
Bine, chiar eşti frumoasă.
Mulţumesc.
Şi mai frumoasă faţă de ziua în care ne-am cunoscut.
Nu pot să cred că au trecut 10 ani.
Madrid.
The Palace Hotel.
Îţi aminteşti în ce eram îmbrăcată?
Îmi amintesc totul despre fața ta.
Eram acolo cu un prinţ.
Nu. Eu eram prinţul.
Corect.
Eram acolo cu tipul ăla blond...
Moştenitorul vapoarelor.
Era convins să se însoare cu mine,
dar a petrecut toată noaptea la palavre cu o târfă din România
şi cu 4 nume.
Aşa că am petrecut toată noaptea în fântâna cu şampanie.
Am stat acolo atât de mult, că cineva m-a întrebat dacă lucrez acolo...
Eu eram.
Erai în acel smoching, şi ai spus...
"Lucrezi aici?"
"Arăt ca şi când aş lucra aici?"
"Nu-mi pot imagina cineva atât de frumoasă
să fie singură aici."
Şi am spus...
Ai spus...
"Sunt singură," iar tu ai spus...
"Şi eu."
La mulţi ani, iubito.
Vreau să stai mai mult cu Robin mâine,
departe de soţul ei.
De ce?
Pentru că aşa spun eu.
Ce treabă ai cu soţul ei?
Tu ce crezi?
Dumnezeule.
Nu. Nu.
Nu, nu te opri.
Nu te opri.
Nu omor pe nimeni.
Nici nu-ţi cer.
Du-l la recepţie.
Obiecte găsite.
Nu e pierdut. Este al meu.
Du-l la recepţie.
Acum.
Vă uitaţi după maşină, D-nă Diaz?
Vă pot ajuta cu ceva?
Am...găsit ăsta la etaj.
Nu ştiu al cui este.
- Măiculiţă. - Nu?
Mă gândeam deja să-l păstrez.
Vom găsi proprietarul.
Mulţumesc, Thomas.
- Noapte bună. - Noapte bună, D-na Diaz.
Te-am speriat?
Nu, doar...
nu eram sigură că eşti în cameră.
Sunt în cameră.
Am dat colierul lui Thomas.
Cine?
Managerul.
Frumuşelul.
Normal că l-ai dat.
A spus să te salut.
Nu, n-a spus aşa ceva.
Ba da, aşa a zis.
Ok.
Salut, Thomas.
- Jacqueline! - Hei.
Heidi are reţetă.
Vino şi trage un fum.
- Te rog. - Haide.
Da, crede-mă pe... Ştii ce?
Ia stai puţin. Asta faci tu.
Doar...
Respect.
- Se numeşte "satina." - Sativa.
Ce? Nu. Heidi, nu cred că e asta.
- Sună ciudat pentru mine. - Nu. Ok.
Taci. Este sativa şi indica.
Nu aşa şi-a numit Heidi Klum copilul?
Hei, şşş, şşş, şşş.
Merci, băieţi. Merci.
Nu, nu, nu. Unde pleci?
- Nu poţi pleca. - M-am certat cu soţul meu.
- E-n regulă. - Nu! Îmi pare atât de rău.
- Ce nasol. - Eşti bine?
Da. Chiar trebuie să plec.
Nu, nu, nu, n-ar trebui să pleci.
Ar trebui să rămâi. Ştiu.
Bill, poate sta la noi?
N-ar fi distractiv?
Nu ştiu dacă ar vrea...
Ştiu. Heidi are două paturi.
Ai putea sta la ea... Am putea face seara fetelor.
Da! Da!
- Şi... - Nu, chiar trebuie să plec.
Păi, nu conduci după ce ai fumat iarbă.
Sunt bine. Sunt bine.
Nu, nu, uite, chiar nu cred că este o idee bună.
Cred că nu eşti cel mai indicat
să-i spui asta, Bill, nu crezi?
Aici erai.
Mă bucur că n-ai plecat.
Salut, Alejandro.
- Salut. - Hei.
Tocmai îi spuneam lui Jacqueline că poate sta la Heidi
- dacă vrea. - N-am fost de acord cu asta.
- Bine... - Bine, mulţumesc,
dar nu cred că va fi nevoie.
Adică, aşa sper, nu?
Nu e nevoie.
- Nu e nevoie. - Ok.
Bine. Bine! Mă bucur că rămâi.
Aş fi fost atât de tristă dacă plecai.
Uite, noi o să me rgem în pat,
dar ar trebui să stăm ca fetele mâine,
- doar noi trei. - Da.
- Maine? - Am auzit despre o excursie,
la o luncă sau cam aşa ceva?
Parcă aşa am citit?
Sau poate doar bem.
Da. Da.
Fără băieţi? Haide.
De asta se cheamă "că fetele", Bill.
Auzi, Bill, joci golf?
- Da, mă descurc. - Cum zici.
E chiar bun, să ştii.
De ce nu facem 9 găuri mâine?
Dacă prindem puţin timp pe teren, ar fi grozav.
La 1200 dolari pe noapte, cred că este posibil.
- Da! - Îmi placi.
Ok.
Poftim. Ia un fum.
Nu mulţumesc.
- Merci. - Bine. Mulţumim.
- La revedere. - Noapte bună.
Noapte bună.
Eşti pe cont propriu.
Ar trebui să mesteci mâncarea înainte s-o înghiţi.
Ies pe teren la 4:05.
E cam târziu.
Nu vei avea timp să termini circuitul
până la apus.
Ştiu.
Nu trebuie să-l omori.
Trebuie. E slujba mea.
Atât?
E slujba ta?
Să omori oameni?
Nu-ţi pasă?
Îmi pasă.
Bine. M-am uşurat.
Cred că merită.
Dacă nu eram eu, era altcineva.
N-aş fi fost eu.
Eu nu omor pe nimeni. Niciodată.
Ni-cio-da-tă.
N-am spus asta.
Am nevoie să le ţii ocupate pe soţii până plecăm.
Asta e tot ce trebuie să faci.
Ce-ai fi făcut dacă nu eram aici?
Mă masturbam.
Nu mai fac sex cu tine,
vreodată.
Nu înţeleg asta.
L-ai fi omorât pe tipul ăsta cu sau fără mine, aşa că...
Eşti aici pentru că ar fi fost ciudat
să fiu cazat în acest hotel fără soţie.
Deci, aveai altă soţie?
Sau soţ.
Chiar eşti din Madrid?
Buenos Aires.
Saci de gunoi, mănuşi...
- din alea... - Ştiu care îţi plac.
Mai ia Pedialyte (pentru mahmureală).
Sunt bine.
Ursuleţi gumaţi.
Cei din cameră sunt $12.
Ce dracu e asta?
Ce?
E totul în rucsac.
- Rucsac. - Am luat şi pastă de dinţi.
Ştiu că astea două nu erau pe lista ta.
Suntem mulţumit?
Rest?
Ei bine, mulţumesc, iubito.
Pariez că n-ai spus asta cu adevărat unei femei.
Mă întorc în câteva ore şi va fi gata.
Letty, dacă încerci să pleci...
te voi găsi.
Da, înţeleg. Ştii să dresezi un câine.
La dracu.
- Bună mişcare. - Da.
Eram mai bun până să mă lovesc la umăr
acum câţiva ani.
- Nu-ţi spun cum. - Ok.
Mult prea stânjenitor.
Ok.
Saltea. Ştii cu salteaua pe apă?
E ca schiul nautic, dar eşti pe o mare pernă.
Ştiu ce este.
Şi jur, acest copil cretin
care conducea barca, parcă vroia să mă omoare.
Adică, stau acolo şi mă ţin bine,
şi el conduce barca
şi când face la stânga... wham!
Iar umărul meu... bam!
Şi-ţi mai spun ceva...
asta a fost cea mai urâtă durere
experimentată toată viaţa.
- Serios? - Şi să-ţi mai spun ceva...
N-am fost niciodată mai fericit să port vestă.
Asta de acolo s-ar putea să fie a doua mare durere din viaţa mea.
Ai avut o viaţă destul de norocoasă, Bill.
L-ai întâlnit pe Alejandro într-un palat?
La Madrid, da. Ca-n poveşti.
Desigur, nu ştiam atunci.
Eram atât de beată de la şampanie.
Dumnezeule, nu mai suport şampania.
Am avut o noapte în facultate,
şi acum doar mirosul...
Asta e Jack Daniel's pentru mine.
- Şi tequila pentru mine. - Da, ştiu.
Ok, nu trebuei să te porţi ca şi când a fost ieri.
- A fost acum 15 ani. - Exact.
Aveam 23, aşa că...
Aveai 25, deci...
Era... era la nunta mea,
şi Heidi avea, vreo 87 shoturi de tequila...
Te rog să nu spui povestea. Nu e cine ştie ce.
E despre o fată care se îmbată la nuntă.
E puţin mai mult de atât.
Ok, ştiţi ce? Am plecat.
- Heidi, ne amuzăm! - E-n regulă.
Sunt obosită, şi nu vreau să stau aici
în timp ce voi vorbiţi despre soţii voştri
şi despre beţiva, prietena singură, Heidi.
Heidi, nu, nu e chiar aşa.
O să mă uit la "Burlacul."
E atât de norocoasă.
Cum adică?
Nimic. Nu contează.
Ştii, ea poate...
pleca oricând are chef.
N-o opreşte nimic.
Poate pleca din acest hotel când vrea ea.
Şi tu de ce nu poţi?
Acelaşi motiv pentru care nici tu nu poţi...
pentru că suntem prinse cu soţii noştri.
Mai au.
Te rog, încă două.
S-a făcut.
Şi repede.
Ştii, nu cred că s-a dus în apă.
Am auzit clipocitul.
Păi, trebuie să ai urechi foarte bune
să auzi asta de aici.
Am urechi foarte bune.
Bine, lovesc de rezervă,
dar asta e vrăjeală.
- Lasă că recuperezi. - Da.
Nu le mai număr.
Mulţumesc. Super!
- Schimb. - Da.
Să facem schimb.
Dar...
zic şi eu, nu vreau să plouă de ziua ta,
- Jacqueline. - Nu.
10 ani e ceva minunat.
Aşa este. Aşa că, aniversare fericită.
- Tu câştigi cu 15 ani. - Bine, 14.
Dacă ajungem la 15, te anunţ.
Dumnezeule, iubesc acest cântec.
Îl ştii "Blue Skies"?
Ai voce.
- Ştiu, nu? - Da.
La dracu, mă duc acolo.
Şi dublă ratare de la gaura 4,
voi avea nevoie de măcar 2 găuri să te ajung.
Nimeni nu va şti scorul
Cum adică?
Păi, tu şi cu mine...
putem ţine un secret, nu?
- Eşti un tip amuzant. - Mulţumesc.
Nu în sensul hazliu, nu hahaha.
Într-un fel mai...
În fine.
Ştii ce zi este astăzi?
Da. E duminică.
Şi?
Şi...nimic.
Haide, să merge, te rog.
Dar ştii ce zi este astăzi, Bill.
Cine eşti?
Ştiu că-ţi aminteşti de un băiat Charlie.
Nu... nu ştiu despre ce vorbeşti.
Îţi amintesc eu. Avea 8 ani.
Era într-o sâmbătă după-amiază,
juma de milă distanţă de casa lui din St. Louis.
Mama şi tata l-au dus pe Charlie la un picnic în Forest Park,
şi au mers în locul preferat al lui Charlie
pentru îngheţată... La Homer.
Charlie şi-a luat preferatul... milkshake cu gumă de mestecat.
Nu vreau să ascult asta.
Ba vei asculta asta.
Părinţii lui Charlie îţi transmit aceste cuvinte.
Cum traversau Bulevardul Lindell,
mama şi tata n-au observat
că Charlie s-a oprit să mângâie un câine.
Câinele se numea tot Charlie.
Ştii, e mişcător, dar...
Când au observat că Charlie... Charlie al lor...
nu era cu ei, inima lor s-a oprit.
Lumina se schimbase,
iar maşinile urmau să se pună în mişcare.
Dar când s-au întors,
Charlie aştepta răbdător pe cealaltă parte...
pentru că ştia regulile.
Mâna roşie... stai. Omul care merge... pleacă.
Nu vreau să mai aud.
Ei vor să auzi totul.
Când s-a schimbat culoarea,
"Pleacă," a spus omul care merge.
Aşa că Charlie a fugit spre părinţii lui.
Şi tu ai trecut pe acea culoare roşie ...
cu 110 km/h
încotro dracu mergeai tu.
Şi l-ai omorât pe Charlie.
Nu. A fost un accident.
Da. Accidente se întâmplă.
- Dar asta era diferit. - Nu, nu era.
Asta era diferit.
Dacă este accident, lucrul corect este să te opreşti
şi să-ţi asumi responsabilitatea pentru ce ai făcut,
mai ales dacă ai omorât pe cineva,
şi mai ales dacă e vorba de un copil.
Vreau să vorbesc cu un avocat. Vreau să vorbesc...
Trebuia să faci asta de mult, Bill.
Aşa că acum vorbeşti cu mine.
Nu şi pentru ea!
Părinţii lui Charlie îl caută pe monstrul
care le-a luat copilul,
şi care le-a ruinat vieţile acum fix 8 ani.
Şi nu vor îndura gândul să ştie
că mai trăieşti chiar şi o zi în plus faţă de cât avea fiul lor.
Chiar îmi pare rău. Sincer.
Asta spun mereu oamenii în astfel de momente.
Dar nu este adevărat, Bill.
Chiar acum îţi este frică.
Nu trebuie.
- Va fi repede. - Ce?
Vei avea un atac de cord.
Şşş, şşş, şşş, şşş.
Aşa că nimeni nu va afla vreodată adevărul.
Nu-ţi permiţi demnitatea adevărului.
Doar părinţii lui Charlie vor şti.
Şi eu. Şi tu.
Nu încerca să fugi.
Putem grăbi puţin?
Da.
Schimbă tonul!
Nu, să ştii... eşti chiar
o femeie renascentistă.
Scrii. Cânţi.
Ai un soţ fermecător, spaniol.
Nu-l suport.
Ce? Nu spune asta.
Păi, nici ţie nu-ţi place de soţul tău.
Primele cuvinte cu care l-ai descris au fost "gras"
şi "neinteresant"
Ai şi tu nişte numele de telefon în portofel.
Ăsta e puştiul de la spălătorie.
L-am păstrat timp de 3 ani.
- Rahat. - Ştiu.
Ştiu. Ştiu. Sunt ridicolă.
Să ştii.
Ai fantezii despre a pleca din hotel,
despre a fugi, în loc s-o faci şi gata.
Nu pot.
Uite, nu plânge. Eu doar...
Nu. Uite, este evident că ai dreptate
dar...
nu pot.
De ce nu?
Nu pot vorbi despre asta.
Ba da, poţi. Doar că alegi să nu vorbeşti.
Mai bine zis nu am voie să vorbesc despre asta.
Cine spune?
Bill.
Acum 8 ani, a dat cu maşina peste un băieţel
şi l-a omorât.
Ce?
Şi...
stăteam în dreapta.
Bill m-a pus să jur
că nu voi spune nimănui niciodată,
şi n-am spus.
Sunt groaznică.
Aşa că, în fiecare an, de aniversare,
mergem într-o vacanţă,
ştii, şi pretindem că nu s-a întâmplat nimic.
Şi m-am gândit că în cele din urmă vom uita,
dar nu putem.
Devenim doar din ce în ce...
mai răi unul cu celălalt.
Îl urăsc.
Aşa e căsătoria, nu?
Aşa sunt doi oameni
care îşi fac rău dinadins.
Merităm asta.
De ce îţi spun asta?
- Pentru că în sfârşit ai terminat. - Ce?
- Să mergem. - Ce?
Acum. Să plecăm de aici.
Păi, nu putem pleca.
Exact asta trebuie să facem.
Poate că suntem prinse, dar nu avem cătuşe.
- Să mergem. - Dumnezeule. Serios?
Se vor întoarce curând, dar vom fi plecate.
Ok. Dumnezeule.
- Ai o maşină? - Da.
Mergi în cameră,
ia doar strictul necesar,
şi ne întâlnim unde am fumat aseară, ok?
- Ok. - Nu fugi.
Ok.
- Dumnezeule, Robin. - Ce?
- Ai spus strict... - Haide. Să mergem.
Ai propria cheie de la maşină?
Nu pot să cred că facem asta.
Ai cheia?
Da. E în geantă.
E chiar pe aici. Este...
- Acea Teslă. - Descuie.
- Descuie! - Nu. Se deschide automat
când ajungi lângă ea, ştie.
Şi cum deschizi portbagajul?
Cred că trebuie să apeşi un buton pe cheie.
Atunci scoate cheia.
Rahat.
Toate căcaturile aici!
Nu văd!
Am găsit-o!
- Vorbeşte mai încet. - Ce este?
- Cine este? - Stai, Robin.
Cine e? Bill?
Robin, stai.
- Bill? - Aşteaptă.
Robin.
Nu, nu, nu, nu.
Dumnezeule.
Nu vomita.
Nu-ţi lăsa ADN-ul prin toată parcarea.
N-am văzut nimic! Nu spun nimănui!
- Opreşte! Opreşte! - Promit! Nu!
- Lasă-mă să plec! - Opreşte. Opreşte.
Stai. Stai. Stai. Stai.
Ţi-am spus să nu fugi, ok?
Nu-mi răspunde. Nu plânge.
Nu urla. Nu ţipa, ok?
Ok. Nu te voi omorî, ok?
- Ok. - Ok.
N-am spus la nimeni.
Știu că n-ai spus, ok?
- Ok. - Ok?
- A murit? - Da, a murit.
Stai...nu te mişca.
Trebuie să punem cadavrele în maşină, ok?
Păi... luăm maşina lor?
Nu mai stau în acest hotel.
Să mergem înăuntru.
Ce?
Trebuie să ne strângem lucrurile.
Am lucrurile mele.
Am şi eu lucruri.
Şi va trebui să plecăm ca nişte oameni normali dimineaţa.
Ce? Nu. Nu pot sta acolo.
Nu pot.
Îţi spun ce să faci dacă nu vrei
să te întorci la închisoare pentru toată viaţa ta.
- Ok? - Ok.
Când poliţia va începe să pună întrebări,
vor avea un interval foarte clar
când au fost văzuţi ultima dată Robin şi Bill,
care nu poate fi acelaşi interval când am fost văzuţi noi ultima dată.
Înţelegi?
Da.
Ok.
Îi scutim de un chin.
Nu crezi?
Cine ne scuteşte pe noi de acest chin?
Vrei ceva să te ajute să dormi?
Da.
Sunteţi gata, D-le.
Mulţumesc, D-le.
Îi lăsăm în parcare?
Nu.
Sunt aici.
Ai mers până la hotel tocmai de aici?
Da. O oră, poate mai mult.
Şi acum?
Avem 2 maşini.
Asta trebuie să ajungă la aeroport în Knoxville?
Eu merg cu asta.
Nu, nu, nu, nu.
Eu merg cu asta.
Tu mergi cu aia.
Urmează-mă.
Letty, foloseşte semnalizarea, ok?
De fiecare dată.
corvin.predoiu www.subtitrãri-noi.ro