Anterior în "How To Get Away With Murder"...
- A murit pentru că l-am lăsat acolo. - Vom rezolva asta.
Asta e dovada că D-l Lahey a mutat
şi a ascuns cadavrul pentru D-ra Atwood.
Pot îndrepta asta. Dacă îmi dai şansa...
Glumeşti? Eşti suspendată!
Atwood a recunoscut că a mutat cadavrul lui Wes.
De ce nu vorbim să mergem după oamenii
care l-au omorât pe Wes?
Nu ştim cine l-a omorât.
A depus mărturie împotriva lui Charles Mahoney
o săptămână înainte să moară.
Laurel. Wes a fost incinerat.
Tot acest timp, mi-ai spus că Annalise ascundea ceva
când tu erai cel care avea un secret.
Ai fost în casa lui Annalise în acea seară, nu?
1, 2, 3, 4.
A fost vina mea.
Mi-am spus asta ca să încep să cred
şi să mă simt prost.
Pentru că recunosc, acum,
nu mă simt atât de prost.
Zici că parcă mintea mea...
a luat-o razna.
Şi nu-mi pot scoate imaginea ei din cap.
Tot am acest vis...
Că intru cu maşina într-un magazin,
şi că sunt oameni prinşi acolo.
Strigă la mine cele mai urâte lucruri
pe care le-aţi auzit vreodată.
Uite, de ce nu pot fi fericită, de exemplu?
"Gunoi uman, târfă nenorocită."
- Greşeală după greşeală. - Îmi stă...
- De ce trebuie să fiu mereu... - într-un cerc vicios.
Să-mi fac griji pentru altcineva?
- Îmi vine să vomit. - "Scârbă, repulsie,
- "să mori în chinuri, târfa bătrână." - Urăşte-mă.
- Urăsc asta. - Merit.
E destul să vreau să mor.
How to Get Away With Murder Sezonul 3, Ep. 14. A greşit enorm
- Vrei să vorbeşti? - Nu.
Eşti sigură? Suntem ascultători buni.
Sunt nouă.
Dar deja ştiţi asta, aşa că...
Şi am o problemă... cu băutura, da.
Dar am şi alte probleme...
Multe.
Adică, aş putea monopoliza toată această întâlnire
să vorbesc despre ele, şi voi v-aţi amuza.
Credeţi-mă.
Toată lumea are probleme.
Adică, doar asta auzi la aceste întâlniri...
Bărbaţi care nu-şi permit să mănânce, femei bătute.
Era o femeie aici a cărei fiică de 6 ani a murit
împuşcată la şcoală.
Uite, lumea e urâtă.
Oamenii sunt deprimaţi, aşa că beau.
Asta e clar.
Dar, nu ştiu.
Să stau în aceste încăperi, să vorbesc despre asta...
Nu ştiu.
E doar...
Adică, uită-te la tine.
Vi aici de 26 ani,
şi eşti încă un dezastru.
Adică, ce ai realizat că ai venit aici?
Te rog, spune-mi!
Trebuie să fi învăţat ceva... orice...
Corect, care să te ajute să te simţi mai bine...
altceva decât să te plângi.
Te rog, spune-mi.
Spune-mi ce ai aflat!
Ai încercat meditaţia?
Mă voi gândi.
Unde ai fost?
- Am alergat. - Două ore?
Tu vei beneficia de abdomenul meu.
Ţi-ai lăsat telefonul. A sunat într-una.
Am văzut că era Bonnie, aşa că am răspuns.
E o audiere mâine pentru Annalise
pentru renunţarea la acuzaţii, şi vor să fi acolo.
Poate le spui.
N-o să mă creadă.
Păi, eu te cred.
Crezi?
Da.
Ce uşurare.
De ce mi-ai ignorat mesajele?
Am avut treabă.
Treabă să ne torni la gardă?
Aş mai fi aici?
Nu ştiu. Poate au pus microfon pe tine.
Recepţionat, ofiţeri?
N-am mers la poliţie.
A găsit Oliver ceva în telefonul lui Annalise?
- Despre asta nu vrei să vorbeşti? - Nu.
- Atunci ce este? - Nimic.
- De ce minţi? - Pentru că minte mereu.
V-am adus aici s-o sprijiniţi pe Annalise,
nu să vă certaţi.
Trebuie să-mi fac griji?
Da.
Că iroseşti aiurea timpul lui Annalise
cu această contestaţie.
Dacă câştigăm aici, toate problemele noastre dispar,
inclusiv ale tale.
Aşa că intraţi acolo, luaţi loc,
şi purtaţi-vă ca şi când o plăceţi pe Annalise.
E adevărat că ai fost concediată
de la Parchet, D-ră Atwood?
Da.
De ce?
Am falsificat semnătura
pe ordinul de transfer al cadavrului lui Wesley Gibbins.
Semnătura anchetatorului Dvs... Nate Lahey?
Da.
Puteţi explica instanţei
de ce aţi altera probele în această manieră?
Obiecţie... argumentativ.
Dovedeşte scopul moţiunii mele...
urmărirea penală defectuoasă.
Se respinge.
Nu alteram probele.
Le protejam.
Cum protejezi o probă dacă o transferi?
D-ra Keating are un istoric de fapte reprobabile
pentru a-şi câştiga cazurile.
Am încercat să ne protejăm toate probele.
Acum.
Transferând cadavrul ai încălcat regulile custodiei,
conform Regulii 901.
Oricine, inclusiv Dvs, puteaţi manipula probele.
Dar nu vom reuşi să dovedim asta vreodată,
pentru că după ce aţi transferat cadavrul,
aţi ordonat deasemenea şi incinerarea.
- Este adevărat? - Obiecţie...
- Faptele presupuse nu constituie probe. - Se admite.
Bonnie.
Sunt sigură că aveţi cunoştinţă că Regula de Spoliere prevede
că nu ai cum să beneficiezi de pe urma distrugerii probelor.
Nici n-am intenţionat.
Intenţia este relevantă.
Onorată Instanţă, cine susţine cazul aici?
D-ră Keating, ori vă apăraţi singură
ori vă sfătuiţi cu avocatul în timpul liber.
D-ră Atwood, aţi ordonat sau nu
incinerarea cadavrului lui Wesley Gibbins?
Nu am ordonat asta.
Ştiţi cine a ordonat incinerarea lui Wesley Gibbins?
Nu.
- Minţiţi sub jurământ? - Nu.
Obiecţie... Împunge martorul.
Se admite.
Nu mai am întrebări.
Tocmai a minţit acolo, da?
- Desigur. - Trebuie s-o facem să cedeze.
Puteam dacă puneam eu întrebările.
Revenim mâine, aşa că toată lumea
se întoarce acasă, şi ne vom da seama
cum dovedim că a minţit
A luat cineva în calcul
că Atwood nu are niciun amestec?
Normal că are.
Fam. Mahoney l-a omorât pe Wes şi au pus-o pe Atwood să muşamalizeze.
- De ce ar face aşa ceva? - De ce face lumea ce face?
Pentru bani, fiule.
Când ai banii lui Mahoney, îi pui pe oameni să facă orice.
Le poţi omorî animalele, faci sex cu ciudaţi, cu bătrâni.
- Annalise... - Deci, spui că te-ai culca
cu un bătrân dacă cineva te-ar plăti suficient?
La cum arată contul meu bancar, da, m-aş culca.
Annalise.
Charles Mahoney tocmai a fost eliberat din închisoare.
Nu pot spune cât de uşuraţi suntem
ca Parchetul a realizat în sfârşit
că acuzaţiile împotriva noastră sunt fabricate.
Intenţionaţi să-i daţi în judecată pentru eroare în urmărirea penală?
Nu.
Acum, vreau să ajung acasă,
să stau puţin cu familia.
D-na Mahoney, sunteţi fericită că lăsaţi toate astea în urmă?
Nu, pentru că nu le lăsăm în urmă.
Ce vreţi să spuneţi?
Ce v-am spus?
L-au plătit probabil pe judecător să-l elibereze.
Şşş!
Moartea soţului meu este încă nerezolvată.
Aşa că, până când se va sfârşi acest coşmar,
suntem adânc îngropaţi în altul.
Sunt datoare soţului meu să găsesc persoană
sau persoanele care l-au împuşcat mortal pe stradă.
Închide-l.
Perfect, deci stăm şi aşteptam să vină să ne omoare şi pe noi.
Nu vine să ne omoare.
- Va plăti pe cineva. - Nimeni nu va fi omorât.
Ai spus chiar tu că sunt periculoşi.
Dar Atwood nu este.
Ea e verigă slabă.
Şi dacă găsim o dovadă că a avut contact
cu Mahoney, se duc toţi jos.
Nu asta vreţi,
să aflăm cine l-a omorât pe Wes şi să-i facem să plătească?
Aşa că asta vom face.
Nu stăm aici şi ne plângem.
Acţionăm.
Aşa că să trecem la treabă.
- Ai vrut să mă vezi? - Închide uşa.
Te-am văzut în sală astăzi. Pentru cine erai acolo?
Atwood? Sau acum este Annalise?
Am fost acolo pentru că e cazul meu.
Ăsta e singurul motiv?
Pentru că acest caz a fost distrus destul de mult
de procurorul meu.
- N-am avut nimic de-a face cu asta. - Acum ştiu.
Dar tot biroul e sub microscop.
Aşa că vreau să te uti în ochii mei
şi să-mi spui că nu eşti în contact cu Keating.
Facem asta de mult timp.
Nu mă joc aici, aşa că ai încredere în mine sau mă concediezi.
Nimeni nu e concediat.
Bine.
Ce este asta
Parola wi-fi de la Atwood.
Lucrează de acasă uneori,
aşa că dacă a avut ceva comunicări secrete
le-a făcut de acolo.
Cu plăcere.
Dacă Denver află că mă ajuţi,
- pierdem amândoi. - Nu-ţi face griji pentru asta.
Pot ajunge la închisoare pentru tot restul vieţii.
E treaba mea să-mi fac griji pentru tot acum.
De ce crezi că sunt aici?
Spune "mulţumesc."
Asta e parola wi-fi a lui Atwood.
Intră în computerul ei, apeluri,
extrase de cont, orice o poate lega
de Mahoney.
Păi, ai adus parola ei. Asta îmi scuteşte o oră.
Voi ceilalţi, căutaţi ceva în dosarul meu...
Declaraţii la poliţie, interviuri.
Sunt şanse ca Atwood să fi regizat şi ceva pe acolo.
Dumnezeule.
Asta nu e pentru tine.
Ce este?
E un dosar care mai bine ajunge la Michaela.
N-am nicio idee ce faci.
Nu, nu, nu, te rog, nu. Te rog să...
Arată mai bine decât am crezut.
Eşti bine?
Da.
Ce se întâmplă cu tine?
Nimic.
Nici măcar nu te poţi uita în ochii mei.
Pentru că eşti orbitor de frumoasă.
Eşti supărat pe mine pentru că îi ţin partea lui Asher.
Bine. Înţeleg asta.
Dar noi doi ştim mai bine
ca niciodată nu va interveni un băiat între noi.
Singura modalitate prin care am răzbit prin nebunia asta
a fost că ne-am ţinut spatele.
Nu e nimic ce nu-mi poţi spune.
Îmi amintesc nişte lucruri.
Ce anume?
Am intrat în telefonul fix al lui Atwood.
Ok, deci, a primit apel de la acest număr
în noaptea în care a murit Wes.
A mai primit un apel de la acelaşi număr
în ziua în care a mutat cadavrul lui Wes
şi încă o dată în noaptea în care a fost incinerat.
E un număr privat. E probabil o cartelă,
şi asta înseamnă că e imposibil...
Să ce?
Îmi cer scuze.
Nu am nicio soluţie să aflu al cui este acest număr.
- Doar dacă sunăm noi. - Nu putem.
De ce nu?
Dacă Mahoney sau una din gorilele lor răspunde,
atunci ştim că sunt în căruţă cu Atwood.
Şi îi anunţăm că suntem după ei.
Mai sapă. Vezi dacă poţi urmări numărul către cineva.
Ţi-am spus, nu pot.
Oliver, uite, ai făcut multe lucruri anul ăsta
despre care credeai că nu le poţi face.
- O să te creadă. - Taci.
Ce se întâmplă?
- Nimic. - Michaela.
Nu mă simt prea bine.
Ce s-a întâmplat? I-ai spus ceva?
- Asher. - Nu.
Poţi să fi măgar cu mine cât vrei dar nu cu femeia mea.
Asher, cred că probabil aberezi.
Nu aberează. Michaela.
- Spune-le. - Ce să ne spună?
Da, pe bune, ce se întâmplă?
Cred că trebuie să-l lăsăm în pace pe Connor.
- Vorbeşte. - Connor e posibil să-l fi omorât pe Wes.
Ştii, eşti mult mai drăguţ pe HumpR.
Asta pentru că am vrut să mi-o pun.
Ştii ceva?
Tu eşti problema comunităţii gay.
Ştii, ne tratăm de parcă am fi o bucată de carne.
Toţi suntem problema comunităţii gay.
Mi-a făcut plăcere.
Auzi, mi-am dat seama că n-am telefon.
Îl pot folosi pe al tău?
Eşti adevărat.
Connor, sunt Annalise.
Vreau să veniţi toţi acasă.
Am primit mesajul tău.
Şi m-am dus acolo.
Era deschis.
Alo? Annalise?
Annalise?
Am coborât în pivniţă.
Acolo l-am găsit.
Wes?
Wes!
Wes. Wes, trezeşte-te.
Haide.
Ajutor! Annalise!
Nu avea puls.
Sau poate nu l-am găsit. Nu ştiu.
Dar era cald încă, aşa că am început să-i fac CPR.
- De ce n-ai sunat la 911? - Pentru că nu aveam telefonul.
- Era un telefon în casă. - N-ai fost acolo.
Nu înţelegi. Am...
Am încercat să-l salvez.
1, 2, 3, 4, 5.
Respiră.
Haide, Wes! Respiră!
Nu respira, aşa că am continuat
să... apăs.
Pe urmă...
A fost, ca o... ruptură,
ca un os sau... o coastă sau cam aşa ceva.
Nu ştiu. Poate...
Poate că asta l-a omorât, nu ştiu, poate că...
un os i-a perforat plămânul.
Nu, nu, Connor, era rănit înainte să ajungi acolo.
- Hei, nu-l cocoloşi acum! - Connor, Connor, Connor.
Ai văzut dacă era rănit?
- Nu. - Eşti sigur?
Pentru că asta ne-ar ajura să ne dăm seama cum a murit.
N-am văzut nimic! Doar... părea mort.
Da, pentru că l-ai lăsat să moară acolo!
Era gaz! Am mirosit gaz.
Oricine l-a omorât a tăiat ţeava de gaze.
- Adică tu ai tăiat ţeava de gaz. - Laurel.
- Dumnezeule, Laurel. - Jur că n-am făcut eu asta!
Cum să te mai credem acum?
Uitaţi-vă la el! Ştiţi câtă vină simte.
Da, poate pentru că l-a omorât.
Încetează.
De ce ne spui asta acum?
Pentru că i-a fost frică de asta,
că aţi putea crede că el a făcut-o,
când adevărul este că a fost în locul greşit la momentul greşit.
Da, poate asta vrea el să credem.
Vrei să nu-l mai ataci, te rog?
Toţi aţi făcut lucruri oribile,
şi mi-aţi cerut să cred că le-aţi făcut
cu un motiv întemeiat.
Ei bine, acum trebuie să faceţi la fel pentru Connor.
- Da, l-a urât pe Wes. - Nu, nu l-am urât.
- Ai dat vina pe el pentru tot! - Linişte.
- Te rog, Laurel, înrăutăţeşti lucrurile! - N-aş putea să omor pe cineva!
Deci, ştii ce trebuie să faci acum?
- Trebuie să te duci să te omori. - Laurel, încetează.
Ăsta e singurul lucru bun pe care îl vei face în viaţa ta.
Vei pleca de aici, şi te vei omorî, Connor!
Astăzi e o zi bună pentru tine.
Cum aşa?
Îţi oferim o înţelegere.
Recunoşti că Annalise ţi-a spus să-l omori pe Wes,
şi ieşi în 7 ani.
Cazul tău împotriva lui Annalise e la wc.
Poate e momentul să renunţi.
Dacă judecătorul respinge cazul lui Annalise,
biroul meu va veni
cu o teorie alternativă...
cum...
că tu şi Laurel Castillo l-aţi omorât pe Wes.
A fost în casă în acea noapte,
ca şi tine, dacă ţinem cont de mărturia ta,
Un triunghi amoros care a ieşit prost.
Ce ai împotriva ei?
Semnează înţelegerea, şi nu trebuie să mai afle nimeni.
Puteai s-o ţi pe Annalise departe de închisoare.
Cum?
Spunând la poliţie că nu a fost în casa în acea seară.
Asta nu înseamnă că n-a făcut-o ea.
Bonnie ţi-a spus, nu?
Tot acest timp, am spus tuturor
că tu l-ai omorât pe Wes.
Ar trebui s-o implori să nu te omoare acum,
nu s-o ataci.
De ce vorbeşti pentru ea?
Deci...
tu ai fost?
L-ai omorât?
Pleacă, Bonnie.
Pleacă.
Plecaţi.
Acum.
Asta e durere.
Încerci să găseşti o logică unde nu e nicio logică,
şi alegi o ţintă pe care să te răzbuni.
- Tot nu mi-ai răspuns la întrebare. - Ştii răspunsul.
Nu-l ştiu.
Fiecare prostie pe care am făcut-o începe cu tine.
Eşti confuz.
Sau nu mai ştiu să-mi muşc limba!
Laurel are dreptate. Refulezi.
- Asta faci. - N-am omorât pe nimeni niciodată.
- Nici eu! - Mi-ai hăcuit soţul,
şi l-aţi aruncat într-un tomberon.
Din cauza lui Wes, ok?!
Toţi am încercat să-l ajutăm pe el şi pe tine.
Acum faci la fel, refulezi.
Nu, nu, nu, tu ne-ai atras în această tragedie a lui Oedip
- şi noi a trebuit să facem curat! - Trebuia să pleci!
- Am încercat. - Păi, ai stat pe gânduri cu planul ăsta
pentru că iubitul tău n-ar fi mers cu tine.
Încercam să-l protejez de tine.
Nu puteai trăi cu gândul că vei fi singur.
Nu ştii nimic despre mine.
Păi, ştiu că eşti paranoic şi terminat,
că n-ai avut încredere în nimeni de când erai un băieţel.
Ştiu ce încerci acum.
Şi încă te porţi ca acel băieţel, inventezi poveşti urâte
despre oameni pentru că eşti speriat
că cineva poate ajunge să te cunoască.
Dumnezeule, eşti atât de disperată după acel copil!
Şi dai vina pe mine pentru rahatul în care eşti încă de când te-ai născut!
Toţi copiii tăi sunt morţi!!
Sunt morţi toţi!
Nu mă poţi folosi pe mine să-i înlocuieşti.
Priveşte-mă în ochi.
Aici.
Ai spus că nu i-ai făcut rău lui Wes.
Eu te cred.
Dar vreau să mă crezi şi tu.
Iartă-l.
Nu.
A greşit enorm,
exact cum am făcut şi noi cândva,
dar şi-a cerut iertare.
Nu-mi pasă. Wes a murit.
Dar nu e vina lui Connor.
E a cui l-a omorât, iar furia ta
acolo trebuie să meargă acum.
Altfel, acest băiat de aici se va omorî
şi vom avea şi mai mult sânge pe mâini.
Asta vrei?
Iartă-l.
Avea un dosar gros despre Laurel.
- Merge la cacealma. - Şi dacă nu merge?
Ţi-a spus că anchetează toţi copiii, nu?
Să ne intimideze.
Nu te lăsa păcălit.
Şi nu face nimic fără să vorbeşti cu mine.
Sigur că nu.
Unde te duci?
Să cumpăr o armă s-o folosesc pe Connor.
Am întâlnire la obstetrică.
Sunt încă însărcinată.
Cred că ar trebui să sunăm la numărul misterios.
Îmi pot bloca numărul. Nu are de unde să ştie că sunt eu.
Aţi auzit-o pe Annalise. Nu.
Atwood tocmai a fost în New York.
A parcat undeva în Districtul Financiar.
- Când? - Astăzi.
Chiar după ce Charles Mahoney a fost eliberat.
Alo?
A fost cumva un mulţumesc?
Nu.
Când judecătorul mă va întreba cum am aflat asta,
ar trebui să-i spun că i-ai spart maşina?
Fac şi eu ce pot, Annalise.
- Nu, nu faci. - Poftim?
Ar trebui să vorbeşti cu ea.
Crezi că o să vorbească cu mine?
Păi, ai mai păcălit-o înainte.
Sau nu mai eşti atât de fermecător cum erai înainte?
Ok. O să închid acum.
Era Nate?
Avem nevoie de tot ajutorul.
Stai.
Dacă Connor nu ne spune tot?
E ceva vodka în casă?
Nu.
E încă în membrană.
Zona mai groasă de acolo e polul fetal.
Şi... aici erai.
Pulsul.
E o mare decizie.
Da.
Cât timp am?
Pennsylvania permite avorturile sub 24 săptămâni.
Ştiu doar că legea prevede
să consulţi un psiholog
care îţi va expune toate variantele
cu 24 de ore înainte de intervenţie.
Corect.
Meggy.
Bună.
E totul în ordine?
Da, doar că...
Am venit la programare.
Când am ajuns aici m-am gândit la tine.
Serios?
Ştiam că nu suntem prietene.
Meggy...
Ştii că Michaela şi ceilalţi
n-au vorbit cu mine la priveghiul lui Wes?
N-a avut legătură cu tine.
Erau îngrijoraţi să nu înebunesc
acolo la altar.
Îmi pare rău.
Doar că... îmi lipseşte, şi ştiu că-ţi lipseşte şi ţie
şi de asta nu trebuia să te reped.
Doar că întreaga situaţie m-a făcut paranoică.
Din cauza mea?
Din cauza tuturor.
Mă ierţi?
Târfa e curată.
Am trecut prin fiecare dosar pe care îl avem despre Atwood... de două ori.
Nu e nimic s-o facă să arate prost.
N-am reuşit însă să urmăresc nici eu numărul de telefon.
- Scuze. - Băieţi, ce ziceţi de asta?
Spune, "Nu te mai plângeţi şi sună la telefonul misterios"!
Nu sunăm.
Şi dacă vorbeşti cu tatăl tău?
Nu.
Am o idee.
Nu e nimic în autopsia lui Wes despre vreo coastă ruptă,
aşa că mă poţi chema la bară, şi le voi spune adevărul.
Voi dovedi că legistul a minţit în raportul autopsiei
şi judecătorul va respinge tot cazul.
Asta îl poate face pe Denver să gândească că tu l-ai omorât pe Wes.
Da, dar o va exonera pe Annalise.
Ok, ştiu că tu crezi că trebuie să faci asta, dar...
Vreau să fac asta.
Nu e altă cale.
Trebuie să mă laşi să fac asta.
Nu te pot lăsa să mergi la bară.
Slavă Domnului.
Însă Laurel poate.
Sângele D-lui Gibbins a arătat nivele ridicate de CO2,
şi am observat un mic cheag
care este o hemoragie minoră lângă cornee
şi pe mucoasa laringelui.
Prezenţa acestor doi factori m-a determinat
să concluzionez că D-l Gibbins a murit
de asfixiere prin inhalare de fum.
În timpul examinării, aţi observat
alte răni majore la trupul D-lui Gibbins?
Nu.
Serios?
Nimic care să rezulte dintr-o luptă sau o cădere?
Obiecţie... s-a întrebat şi s-a răspuns.
Stăruim pe lângă martor să răspundă, Onorată Instanţă.
În afară de arsurile de grad III identificate postmortem,
nu am observat alte răni majore.
Nu mai am întrebări.
D-le Denver?
Nimic de la noi, Onorată Instanţă.
Perfect, ăsta a fost ultimul martor de pe listă.
Este corect, D-ră Winterbottom?
De fapt, avem un nou martor pe care vrem să-l chemăm la bară.
A fost în casă în timpul incendiului... Laurel Castillo.
Obiecţie... D-ra Castillo e un martor critic pentru acuzare.
Frânturi noi despre acea noapte
încep să-i revină D-rei Castillo.
Acuzarea obiectează, Onorată Instanţă.
Nu am avut timp să pregătesc examinarea.
D-l Denver tocmai a spus că este un martor critic
pentru acuzare, şi asta înseamnă că ar trebui să fie pregătit pentru ea.
Voi fi pregătit la proces.
Scopul acestei audieri este
de a stabili dacă vom avea un proces, D-le Denver.
Ridicaţi-vă, D-ră Castillo.
De ce eşti aici?
Ştii de ce.
Spune-mi sau sun acum la 911.
De cât timp te plăteşte Mahoney?
Mahoney?
Atunci cine a vrut incinerat cadavrul lui Wes?
N-am ordonat incinerarea lui.
Nu mai suntem în instanţă. Nu e nevoie să minţi.
Tot ce am spus sub jurământ a fost adevărat.
Dacă nu mă crezi, nu-mi pasă.
De ce ai fost ieri la New York?
Mă urmăreşti acum?
N-am spus asta.
Am avut un interviu de angajare la Anthony şi Levin
să încerc să salvez ce se mai poate din cariera mea
după ce mi-a distrus-o Annalise.
Ţi-ai distrus cariera în secunda în care mi-ai falsificat semnătura.
Şi îmi dau pumni în cap de atunci.
Nu trebuie să-mi dai şi tu.
N-ai fi aici dacă nu ţi-ar fi forţat mâna cineva.
Ţi-am spus... nu e nimeni.
Cineva o să afle adevărul.
Şi e posibil să nu fie la fel de înţelegători ca mine.
Ai grijă de tine.
La fel şi eu.
Nu mai veni aici.
De ce ai contactat apărarea astăzi, D-ră Castillo?
Să spun adevărul.
Pe cine ai minţit?
Poliţia.
De ce?
Pentru că nu ştiam în cine pot avea încredere.
Dar acum când ştiu că Parchetul a ascuns cadavrul lui Wes,
ştiu că am avut dreptate.
Ce altceva ţi-a fost frică să spui poliţiei?
Că l-am văzut pe Wes...
în casă înainte de incendiu.
Era în pivniţă. Era inconştient.
Era cald încă, aşa că am început să-i fac CPR.
Cât timp?
Un minut şi mai bine.
Şi-mi doream să respire,
aşa că îl tot apăsam pe piept.
Pe urmă, trebuie... probabil că am apăsat prea tare
pentru că am...am auzit cum se rupe un os.
Ce descrii este o coastă fracturată, D-ră Castillo.
Dar legiştii au arătat
că nu existau şi alte răni.
E o minciună.
- Defăimare. - Era mort dinainte de incendiu.
De ce aţi ascuns asta?
Te rog să nu te adresezi procurorului
De ce îi disimulaţi moartea?!
Dacă nu vrei să fi reţinută pentru sfidare, D-ră Castillo,
te sfătuiesc să te calmezi.
Îmi cer scuze.
Nu mai avem întrebări.
Eşti studentă la drept, D-ră Castillo, aşa că presupun
că poţi defini sperjurul pentru sală?
Sperjurul este fapta de a minţi sub jurământ.
Foarte bine.
Ai învăţat asta la Middleton, sau ai mai comis sperjur înainte?
Nu mint.
Serios?
Deci, n-ai mai minţit autorităţile înainte?
Te rog, răspunde la întrebare.
Răspunde la întrebare.
Obiecţie, Onorată Instanţă.
Pe ce temei, D-le Delfino?
Păi...
Obiectez, Onorată Instanţă, e din auzite
Acuzarea vorbeşte de o presupusă
declaraţie în instanţă pentru care nu avem dovezi.
Aici este dovada, Onorată Instanţă.
Acuzarea doreşte să prezinte ca probă declaraţiile
date în Federal District din Mexico City.
Conţine o declaraţie dată de D-ra Castillo prin care povesteşte
că a minţit în legătură cu o răpire fictivă când era mai tânără.
Obiecţie, Onorată Instanţă.
Acuzarea prezintă tendenţios caracterul acestor dovezi.
D-ră Castillo, e semnătura ta pe această declaraţie?
Da.
Atunci obiecţia Dvs se respinge, D-ră Winterbottom.
Continuaţi.
Recunoşti că ai inventat o poveste despre faptul că ai fost răpită?
Pot explica.
Nu vreau nicio explicaţie,
- doar un da sau nu. - Nu e aşa simplu.
Ai semnat sau nu acel document prin care recunoşteai
că ai minţit autorităţile despre faptul că ai fost răpită?
Răspunde la întrebare.
Am semnat.
- Deci, eşti o mincinoasă patologică? - Nu.
Serios? Pentru că nici măcar un sociopat n-ar putea minţi
- atât de bine la bară. - Vorbesc serios.
Am minţit că l-am văzut pe Wes, nu despre răpire.
Ai semnat o declaraţie prin care recunoşti
că ai inventat tot. Pentru că m-a obligat tata.
- Sunt atât de confuz. - E simplu.
Am fost răpită pe bune.
A trebuit să spun că n-am fost ca să-l protejez pe tata.
Bine.
Apărarea a cerut aceasta moţiune
pentru a dovedi reaua credinţă a acuzării.
Singurul lucru pe care au reuşit să-l dovedească
a fost aceasta extraordinară... şi ilegală... schemă
pe care sunt dispuşi s-o facă pentru a vedea clasate aceste acuzaţii.
Acum, deşi incinerarea cadavrului victimei
a fost o eroare regretabilă, rezultatele autopsiei oficiale
dovedeşte că focul a fost cauza morţii...
Un foc provocat de D-ra Keating în propria ei casă.
Şi singurul care a venit să conteste aceste descoperiri
e unul din studenţii ei despre care ştim
că a mai comis sperjur.
Şi să nu omitem nici dovezile
împotriva D-rei Keating, pentru care D-l Gibbins
era aproape să obţină imunitate.
D-ra Keating i-a cerut D-lui Gibbins să meargă acasă la ea
cu câteva ore înainte să fie omorât.
Pe urmă şi-a şters telefonul?
Chiar mai avem o sursă anonimă
care e dispusă să depună mărturie şi să ne prezinte motivele ei.
A cărei identitate încă ne este ascunsă.
Vom dezvălui identitatea pe măsură ce ne vom apropia de proces.
Oricum ar fi, acest caz merită să ajungă în faţa juraţilor.
Măcar atât îi datorăm D-lui Gibbins.
Nu e nevoie să-mi amân decizia.
Onorată Instanţă, insist să ne acordaţi mai mult timp
pentru această audiere.
Mai mult timp nu-mi va schimba decizia.
Deşi este adevărat că Procurorul Atwood a greşit flagrant,
asta nu anulează
abundenţa de probe împotriva D-rei Keating.
Cererea apărării este respinsă.
Păi, asta a fost o mare pierdere de vreme.
Crezi?
Îmi pare rău.
Nu acum, Janice.
Nu e Janice.
De ce eşti aici, D-le Walsh?
Vreau imunitatea lui Wes.
- Connor? - Probabil îşi face de cap
la baie.
Sau poate în sfârşit a fugit în Rusia.
Ok, nu mai trebuie să fi supărată pe el.
Voi fi supărată pe el pentru tot restul vieţii.
Nu e acolo.
Te rog nu face asta. Te rog.
Te rog. Te rog.
- Bună. - Connor?
- Unde naiba este? - Unde naiba eşti?
În biroul lui Denver.
Ce?
Voi face cerere pentru disjungere de Frank mâine la prima oră.
Aşteaptă-mă în maşină.
Spune-i să iasă de acolo!
Doamne! Eşti nebun?!
Nu-ţi face griji. Voi îndrepta asta.
Cum?
Îi voi spune adevărul... Că Laurel a spus povestea mea.
Nu, Connor...
Măcar atât pot face acum.
Nu, e cel mai stupid lucru de făcut acum.
Nu va face să creadă decât că ai minţit...
sau şi mai rău, că eşti suspect!
Nu-ţi face griji. Cer un acord de imunitate.
Lucrează acum la el.
Deci, nu e acolo?
- Nu. - Atunci pleacă, te rog.
Acum ştim cu toţii, că te simţi vinovat, chiar şi Laurel.
- Spune-i că nu eşti supărată pe el. - Te iert, Connor.
Aşa că te rog, Connor, vino acasă!
Atwood a mers la New York pentru un interviu de angajare.
Şi o crezi?
Acum nu ştiu dacă te cred eu.
Poftim?
După tot ce ţi-am făcut, ţi-am spus...
Încă te vezi cu mine în maşini, mă ajuţi...
E greu să cred că nu faci parte din asta.
Eşti ţap ispăşitor, şi văd asta.
De asta te ajut.
Sun la numărul misterios.
Auzi asta, Connor?
Voi suna, iar Sylvia sau Charles
sau unul din Mahoney va răspunde,
şi vom afla cât de prost a fost planul lor.
Nu, planul tău e prost!
- Sun. - Spune-i să închidă.
Auzi, ce e cu tine?
Pe bune, o să ne arestezi pe toţi!
- Dă-mi telefonul! - Dă-te!
- Lasă telefonul! - Închide telefonul, Asher.
Denver.
Mă urmăreşte
încă de la cazul Hapstall, Sinclair.
L-am umilit când i-am desfiinţat cazurile.
E cam forţat, Annalise.
Nu.
E cam forţat că mă acuzi...
Iar Atwood ar fi făcut orice i-a spus el.
El este.
Alo?
Connor?
E telefonul lui Denver.
Era aici în birou.
- Închide telefonul! - Spune-i să iasă de acolo!
Annalise?
Annalise, eşti aici?
Era gaz! Am mirosit gaz.
Oricine l-a omorât a tăiat gazul.
Am văzut pe cineva acolo...
A fugit pe ieşirea din spate.
Eu sunt.
Avem o mică problemă.
Da.
Dar a ieşit cam deranj.