Visul mi-a fost spulberat.
Spuneți adio Fundației de caritate Schmidt.
Nu știu ce e.
Dar de asta aruncai cu becuri în garaj?
N-are legătură.
E vorba de fundația pe care vroiam să o înființez
pentru a promova marca Schmidt, dar acum nu mai pot.
- Numele e deja luat. - Ce?
Uită-te.
Fundației de caritate Schmidt a fost înființată în 1948
de către Cranston Schmidt,
pentru promovarea nudității în restaurante.
Cranston Schmidt și chelnerițele dezbrăcate.
Eu acum ce mă fac?
Cum mai demonstrez eu acum c-aș putea face atât de mulți bani,
c-aș putea să dau și la străini?
Poate că ar fi ceva care să-ți rezolve problema.
- Ce? - Ai putea să pui prenumele tău.
Ce-ai spus?
Acum nu mai ești studentul ăla care se făcea praf la petreceri, okay?
Acum ești director.
- Ești pe cai mari. - Sunt pe cai mari.
Dar să știi că nu am fost la nici o petrecere în facultate.
Prea multe glume despre penis...
- Oh, iubi... - Dă-i drumul.
Cui îi pasă?
- Ești demult aici? - Destul de demult, Schmidt.
Da, ținem camera pornită toată ziua.
Încerc să-i țin de urât lui Jess cât stă în Portland.
Da, ieri m-am uitat la Cece cum citea...
Sună foarte distractiv, Jess, bravo ție...
- Cece... - Jess are nevoie de noi.
Încă mai e bosumflată pe faza cu Nick.
Nu sunt bosumflată. Sunt super.
Viața merge mai departe.
Minte. E praf.
Tată!
Vorbesc la telefon!
Ce nașpa ești.
Toată ziua nu face altceva decât să recicleze doze.
Abia aștept să se întoarcă nevastă-sa
odată din Denver,
ca să mai bată și pe altcineva la cap.
Hai să ieșim din casă.
- Mda, sigur. - Păi și ce-o să faci?
O să stai pe canapea toată ziua?
O să ți se aplatizeze fundul.
Hai, mergem la o înghețată.
Mie nu-mi place înghețata. Tată!
- Nu există să nu-ți placă înghețata. - E nașpa.
- E groaznic să privesc așa ceva. - Ba e nașpa, tată.
E super nașpa.
- Bună, Cece. - Tată.
Bună, Schmidt. Ce mai faci?
Tată! Nu vorbi cu prietenii mei!
Traducere FetitaCareL-aLuatpeNUinBrate based on English version Synced and corrected by Aaronnmb www.addic7ed.
Hapciu!
- Ah, te-ai trezit. - Tu m-ai trezit.
Auzi, pot să-ți cer părerea despre ceva
foarte personal, foarte important?
Nu... am nevoie de odihnă.
- Săptămâna asta lucrez de noapte. - Ca polițistă?
Nu, Nick, ca prostituată. Da, că sunt polițistă.
Acum pleci odată?
Sunt foarte obosită și am nevoie de odihnă.
Înțeleg, dar eu tot îți spun, trebuie să-ți spun.
- Nu vreau s-aud. - Aly, eu tot îți spun.
- Pe bune... - Trebuie să mă despart de Reagan
- dar nu știu cum. - Băga-mi-aș, Nick.
E, acum ești și tu implicată.
Acum că ești și tu implicată, trebuie să discutăm despre asta
fiindcă practic suntem parteneri.
- Nu suntem parteneri. - Eu și Reagan...
treaba nu mai merge de ceva vreme, dar aseară m-a lovit.
Ce ciudat...
- Eram la volan pe... - Da, sună ciudat.
- Reagan. - Da?
Am lucrat toată ziua. N-am apucat să ne vedem.
Nu vrei să discutăm puțin?
Ba da. Bine, despre ce?
Tu ce-ai făcut azi?
Am văzut un pescăruș pe locul din spate într-o mașină.
Acum putem să facem sex?
Nu-nțelegi nimic.
Hai să dăm drumul la treabă.
Și de ce m-ar interesa asta?
Speram să-mi spui tu cum să mă despart de ea.
Prefă-te că ești și tu adult...
- și rezolvă problema. - Da.
Trenul deja a părăsit gara, Nick.
Cu cât aștepți mai mult, cu atât va fi mai rău.
Trenul deja a părăsit gara, zici?
- Da. - Mulțumesc.
Cu plăcere.
Auzi, ia trezește-te.
O întrebare. Scuză-mă.
Da, Nick?
Nu ți se pare că asta seamănă cu fundul unui monstru?
Puțin... da.
Și mie mi se pare. E oribil.
Care-i treaba, Schmidt?
Iar nu te descurci să comanzi
de la restaurantul ăla jamaican?
Nu știu de câte ori să-ți mai repet.
Nu comanda cu accent,
că pari rasist.
A venit în sfârșit momentul
să-mi lansez propria marcă.
- Pe bune, nu te întorci? - Încă nu.
Această marcă va fi moștenirea mea.
Și aici intervii tu.
Ai cronometrat la fix!
O să îmi folosesc din nou prenumele.
Schmidt, cred că asta e o idee foarte neinspirată.
N-am ce să fac!
Când m-am născut, părinții mi-au pus acest nume.
Nu face asta, Schmidt.
O să ai doar de suferit.
E numele pe care l-am folosit aproape toată viața mea...
și acum îl vreau înapoi.
Nu e distractiv?
Mai ții minte, mereu veneam aici,
după ce câștigai un meci de tenis.
- Aia era cealaltă fiică a ta. - Oh, da, da.
Tu mereu jucai în musicalul Annie,
dar nu erai niciodată Annie.
Priscilla, vino-ncoace, vino-ncoace.
V-o prezint pe fiica mea, Jessica.
Țineți minte? V-am povestit despre ea.
E cea care nu joacă tenis.
Ah, profesoara de la Hollywood.
Două înghețate cu rom și stafide
și pentru fiica mea, ce vrea ea.
Soțul ei a căzut pe o scară în spirală.
- Ce? - Și a tot căzut,
și-a căzut, și-a continuat să cadă.
A fost groaznic. Dar n-a murit.
Dar când a aflat
c-a devenit viral pe internet...
s-a sinucis.
Știu cum s-a simțit.
Jess, mai ești supărată pe faza cu Nick?
Trebuie să treci peste asta.
E greu. Tu nu știi cum e să fii singură.
Ba știu cum e.
- Ashley și cum mine ne-am despărțit. - Ce?!
- Da. - Când?
Acum vreo 6 luni.
Dar n-am vrut să-ți faci tu griji.
Tată. Eu cu asta mă ocup.
A fost din cauza diferenței de 40 de ani?
Te săturasei să te tot întrebe chelnerii
dacă ai venit la masă cu fiica ta?
Scuze, n-am vrut...
Ai spus că medicamentul ăsta se va vinde singur,
deci întrebarea mea este o să te vindece medicamentul ăsta
dacă-ți trag un șut între picioare?
C-o să ai nevoie de un medicament.
- Oh, nu. - Bună, Nicky, ce faci?
Pot să mai aștept.
Nu, e okay, zi-mi. Scuze.
Vroiam să-ți spun...
- Ce? - Am zis ce aveam de zis.
N-ai spus nimic.
Parcă suntem într-un tren...
Dar unde mergem?
Mergem la San Diego.
- Ce? - M-am panicat și asta a fost.
Să știi soro, planul tău n-a mers.
Ăsta nu era planul meu.
Păi tu ai început cu trenurile, nu?
Și mi-a rămas în minte.
Partea cu San Diego? Da, aia e de la mine.
Nu vreau să particip la discuția asta.
- Deci acum ce facem? - Nu știu, Nick.
N-am mai întâlnit o persoană care să vrea să se despartă de cineva,
și care să ajungă să o invite la o vacanță la mare...
N-am făcut intenționat. Tu m-ai făcut să fac asta.
- Nu e vina mea. - Și-atunci ce vrei să fac?
Vrei să mă despart de ea la San Diego?
Nu știu și nici nu-mi pasă.
- De ce? Fiindcă e ceva intim? - Trăiește-ți viața, frate.
Pentru că e vremea frumoasă?
Și dacă nu merge?
Ce să fac, să mă mut în Mexic și să-ncep o viață nouă?
Nimeni nu a sugerat așa ceva...
Ești un geniu.
Mulțumesc, Aly.
Știam eu că vorbesc cu persoana potrivită. Așa facem.
E cea mai mare prostie pe care am auzit-o,
parcă aș suna în San Diego
să le spun că vii...
Dar tu pari convins,
așa că dacă pot scăpa mai repede de tine, cu Dumnezeu înainte.
- Tu crezi în Dumnezeu, Aly? - Cred în iad, e ăsta în care mă aflu.
- A, ăsta e iadul? - Da!
Atunci ce-ar fi să nu-ți mai bagi nasul în treburile mele?!
Asta încercam să fac,
dar tu nu mă lași!
Ah, la naiba! Mergem la San Diego!
- Foarte bine! - Foarte bine!
- Du-te! - Mă duc!
Nu mai zice nimic.
Trebuia să-mi dau seama de la-nceput.
În luna de miere, eram în ocean,
și Ashley vede un rechin care venea spre noi.
Știi ce-a făcut?
M-a băgat pe mine-n față și-a început:
"Mănâncă-l pe el! Mănâncă-l pe el!"
- Ce? - Trebuia să-mi dau seama.
- Nu-mi place să știu
că stai singur în casa aia.
Sunt bine. Am treabă cu dozele.
Am pentru ce să mă trezesc dimineața.
- Ce-ar fi să cunoști pe cineva? - Oh, nu.
- Pe bune. - A, nu.
Tată, ce zici...
- ce zici de Priscilla? - Ce?
- Ce? Haide. - Nu. Nu.
Sunt bătrân. Nu se uită ea la un bătrân.
Uite. Am un plasture pe mână.
Nu pe deget, pe mână.
Așa au bătrânii.
Okay. Auzi, Priscilla.
Oh, nu, nu, nu, nu.
Bună. Vroiam să te întreb
dacă poți aduce o cafea fără cofeină și să stai la taclale cu tata.
Serios, Bob? Vrei să ieșim împreună?
Bine, hai să ieșim.
Da, chiar aveam o geacă de blugi pe care vroiam s-o scot în lume.
E prespălată.
Okay.
Cred că e cea mai drăguță fază
pe care am văzut-o.
Chiar dacă azi dimineață știam că ești căsătorit...
Dar tu?
Eu trebuia să te înveselesc pe tine.
M-ai înveselit.
M-ai ridicat de pe canapea.
E bine să mai ieși din casă.
Voi distrați-vă.
Okay, mersi.
Ce supriză mi-ai făcut.
Unde zici să mergem?
Tu unde zici să mergem?
Schmidt, știi bine că nu e loc decât de un singur Winston.
Și am aflat asta pe pielea noastră, nu?
Weekendul ăla din 2002.
- Eu sunt Winston! Eu sunt Winston! - Eu sunt Winston! Eu sunt Winston!
Nu putem trăi așa!
- Va rămâne un singur Winston. - Trântă!
Dă-te! Dă-te!
Îl omori!
Am încercat toate variantele.
Winston Grasu', Winston Slabu'.
Prea urât.
Winston Negrul, Winston Evreul.
Evident cu probleme...
Winston cel Mișto, Winston cel Urât.
De la astea... aproape că ne-am certat.
De asta am stabilit regula cu un singur Winston.
Da, dar atunci eram mai nervoși.
Hai să fim 2 W.
Bine ai revenit, Winston.
Mă bucur c-am revenit, Winston.
- San Diego. - Minunatul San Diego.
- Unde stăm? - Nu sunt sigur.
Poate la cel mai bun hotel din oraș, nu?
Poate tu o să stai acolo,
și poate eu o să mă-ntorc la Los Angeles azi...
Eu o să rămân în San Diego, și tu o să te-ntorci?
Cine știe ce-o să se-ntâmple?
Asta e distracția la o excursie ca asta.
Nick, mi-ai spune dacă
ai vrea să mă ucizi, nu?
Nu, fiindcă atunci ai putea să te pregătești,
prostuțo.
Ce-i cu tine?
- Ce-i cu mine? - Da.
Cel care te duce la San Diego...
Parisul Californiei de sud?
- Okay. - Ai luat-o razna.
Mă port foarte normal.
Tu trebuie să bei ceva.
- Ce-i cu tine? - Mă duc să iau ceva de băut.
Stația Anaheim.
Trebuia să-l fi văzut.
Nu are așa emoții
decât când nu știe unde să-și printeze boarding pass-ul.
E ciudat să știu că iese iar la întâlniri.
Stai.
Ce se-aude? Zici că e cineva care mută o mașină de spălat.
Oh, Doamne, e tata care și-o trage!
- E tata care și-o trage! Tata și-o trage! - Ascultă-mă.
Ieși afară. Ieși din casă!
- Jess? Tu ești? - Nu. Ba da.
Adică nu sunt eu, ci dozele. Eu...
Termină ce-ai început. Adică nu, nu termina.
Mă rog, toată lumea trebuie să termine... oh, Doamne!
Dozele!
- Putem să discutăm despre asta? - Da, o secundă.
Doar să înlocuiesc sunetul pielii tale
care se lovește de pielea altcuiva,
cu sunet de metal strivit...
Nu știam c-o să fii acasă.
Credeam că ești în oraș.
Și tu trebuia să fii la cafea.
Cazi la pat de la prima întâlnire?
Ne-am simțit din prima.
Cred că m-am îndrăgostit de ea.
Oh, Doamne, îmi mai trebuie doze.
Trebuie să mai fac rost de doze.
Știi, eu sunt un tip pasional.
- Bine. - Ce faci, tată?
Tu ai fost drăguță și m-ai ajutat să-mi găsesc pe cineva.
Acum să văd dacă-ți găsesc și eu pe cineva.
Gata, știu. Prietenul meu, Ray.
Fiul lui, John. Mă rog, e puțin cam gras,
dar măcar câștigă bine.
Tată, lasă agenda.
Nu suntem în aceeași situație, okay?
Nu pot să-l uit. Îl iubesc.
Pe Nick? Ce-oi vedea la el?
Zici că e singurul chelner alb
de la un restaurant chinezesc.
Nu există o explicație logică,
dar asta este.
Îl iubesc. Aș vrea să fie altfel, dar îl iubesc.
- Vino-ncoace. - Tată, scuză-mă,
trebuie să mă întorc la fabrica de reciclare.
Se închide peste o oră.
De azi încolo, voi fi Winston Schmidt,
iar el va fi Winston Bishop.
Suntem amândoi Winstoni.
Ce, prenumele tău e Winston?
- Eu știam? - Nu.
N-am mai dormit de 36 de ore.
Păi du-te și dormi.
- Nu, Winston? - Desigur, Winston.
Somnul e foarte important.
Este cel mai important, Winston.
Okay, deja e prea mult.
La mine-n cap nu suna așa aiurea.
Winston, tu de ce nu-ți zici "Bish-ul"?
- Scuze, cu mine vorbeai? - Știi bine că cu tine.
Știam că vorbește cu tine.
- Ai știut? - Da.
Ooh, eu nu mi-am dat seama.
Stați puțin, de ce trebuie ca Winston...
- Da? - Oh, Doamne.
De ce trebuie ca Winston AL MEU să-și schimbe numele?
- Schmidt, nu mai ai alt nume? - Ba da.
E Saint-Marie.
- Evident că nu-l pot folosi. - Foarte amuzant.
Bună ziua, bună ziua!
Ce cauți aici?
Păi n-am putut să mă despart de Reagan,
așa că am coborât din tren.
Și problema s-a rezolvat. Voi ce faceți?
- Eu de ce n-am știut? - Nu știu, Schmidt,
pentru că nu erai aici, poate...
Acum sunt Winston.
Îmi folosesc iar prenumele.
Păi n-au cum să fie 2 Winstoni...
Aproape ne-am certat.
Nick, ce-ar fi să ne întoarcem
la tine, care ai coborât din tren?
Sigur. Ți se pare interesant?
Okay, nu-mi pasă ce răspunzi, dar trebuie să întreb,
în calitate de om care lucrează în slujba legii...
unde e Reagan?
Probabil că a coborât în următorul oraș
și e în drum spre încoace,
pentru o reglare de conturi,
cel puțin așa bănuiesc...
"Problema s-a rezolvat"
poate că e mult spus....
Vestea bună e că nu trebuie să mă mai despart de ea,
fiindcă o să se despartă ea de mine.
Ce-i cu tine?
O să fie okay, Nick. Hai să te îmbrățișeze Winston.
- Haide. - Vino-ncoace, Winston.
Am vrut să zic "Winston eu."
- Și eu sunt "Winston eu"! - Băieți!
Trebuie s-apară Reagan.
Am deja destule pe cap,
ca să mai am și problema cu 2 Winstoni.
Ce, nu pot să-mi folosesc prenumele
fiindcă ai părăsit tu o femeie în tren?
Nu e vina mea!
Eu n-o să-ți zic Winston, Schmidt.
Pentru dacă ți-aș zice așa, cum îi mai zic adevăratului Winston?
Zi-i că nu-mi pasă! Nu-mi pasă!
- Winston, vrei să bem ceva? - Sigur.
Cu Winston ăsta vorbeam.
După ce bem ceva,
vrei să mergem să mâncăm, Winston?
Da.
Acum vorbeam cu Winston ăsta.
- Da, eu vin dacă vrei. - Vreau să merg.
Nu, încercam să văd cum e, okay?
Ia stai. Mâncăm sau nu?
Amândoi sunt adevărații Winston,
dar vechiul Winston e acum Bish-ul.
Eu nu-l strig pe logodnicul meu ceva care se termină cu "ul".
Nu, imi amintește de ceva neplăcut.
- Eu... eu m-am răzgândit. - Ce?
Da, n-o să meargă treaba cu 2 Winstoni... Nick are dreptate.
Tu ai fost Winston timp de 15 ani.
E rândul meu. Eu sunt Winston acum.
Niciodată nu vei fi Winston.
- Deci vrei să dansăm? - Da?
Okay.
- Haide. - Haide.
Haide.
- Okay, ce se-ntâmplă? - Haide.
Ce bine era când stăteam singură...
- Haide. - Haide.
Aveam parcare acoperită, eram fericită...
- Eu sunt Winston. - Băieți, nu.
Nu te băga, frate. Eu sunt Winston.
Gura!
Te omor! Îți rup capul!
Nu pot să mă ocup de voi.
Am prea multe probleme.
- Eu sunt Winston. - Ba eu sunt Winston.
- Nu, eu sunt Winston. - Eu sunt Winston.
Și totuși, toți cei pe care îi cheamă Michael
trec foarte bine peste asta...
Dormi, dormi.
- Alo? - Dl. Day. Sunt Nick Miller.
- Jess e pe-acolo? - A ieșit.
Vrei să-mi lași vreun mesaj idiot?
De fapt ar fi ceva, dar e privat.
Okay, bine. Ne auzim.
Bine, vă spun, vă spun. Vroiam să mă despart de Reagan
dar n-a ieșit așa cum am vrut.
Sunt într-o situație nasoală
și Jess știe mereu ce să-mi zică,
de asta am mare nevoie de ea.
Ia să te-ntreb și eu ceva.
Dac-ai fi în ocean cu Jess,
și-ar veni un rechin spre tine.
- Ce-ai face? - În ce ocean?
Nu știu, Pacific.
- Ce fel de rechin? - Ce naiba, că importanță are?
Păi dacă e rechin cu cap de ciocan,
l-aș gâdila între ochi
și mi-aș face un prieten pe viață.
Pe urmă mai sunt rechinii tigru, rechinii balenă,
rechinii trompetă, parcă există și din ăștia...
și dacă nu, ar trebui să existe.
E un rechin obișnuit.
Știi ceva? La revedere.
Okay, chiar dacă premisa e vagă,
nu știu ce-aș face, dar dacă Jess ar fi cu mine,
sunt sigur... sunt sigur c-am fi okay.
Ea are un suflet foarte mare,
plus că mereu are la ea și o busolă, și o lanternă...
și... e cel mai extraordinar om pe care îl cunosc.
Bob? Am răspuns la întrebare?
Da.
Ciudat, dar da.
Dar să știți că premisa e ciudată rău,
adică mi se pare strigător la cer...
- Nick. - Oh, Doamne. A venit.
Nick.
Nicholas, te văd.
Bună. Cum a fost la San Diego?
Auzi,
Reagan e la tine-n cameră, își face bagajele.
Ce i-ai zis?
Nimic. Nu i-am zis nimic.
Doar am ieșit de sub pat,
unde mă ascunsesem.
Ea a zis "S-a terminat", ceea ce mi se pare logic,
apoi am venit aici, iar asta e a cincea bere
pe care o beau în tot atâtea minute.
- Sunt impresionată. - Nu, n-ar trebui.
Odată am băut 9 beri în 5 minute.
Aud ce zici, eu mă refeream la despărțire.
Ai pus capăt unei relații fără nici o confruntare.
Ai obținut ce vroiai.
Și atunci de ce mă simt atât de rău?
Poate pentru că relația ta cu Reagan
chiar a însemnat ceva pentru tine,
iar tu i-ai pus capăt ca și când n-ar fi însemnat nimic.
Corect.
Îmi pare rău că te-am implicat, Aly.
Dar mă și bucur c-ai fost aici, mi se pare că ne-am apropiat.
A fost una din cele mai frustrante zile din viața mea.
Sunt frântă.
Mă simt ca o mamă din reclamele alea la mopuri.
Bine-ai venit în apartament.
Bună.
Pleci undeva?
La San Diego am auzit că e frumos.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că te-am lăsat în tren, Reagan.
Meriți mai mult de-atât.
Adevărul e că am vrut să mă despart de tine,
și n-am știut cum s-o fac.
Okay.
Acum nu mai sunt supărată,
sunt mai mult... speriată când mă gândesc
ce-o fi la tine-n cap.
Îmi pare rău.
E okay.
Eu de ceva vreme mă gândesc să mă despart de tine.
Pur și simplu ne dorim lucruri diferite.
Nu mă pricep la spus adio, Nick.
Nici eu nu mă pricep.
Cred că mă duc să stau în dulap o vreme...
Okay.
- Okay. - Okay.
Adio, Nick.
Da, adio, Reagan.
Ce vrei?
Să fiu prietenul tău.
Dacă îți trebuie numele Winston...
ca să ajungi unde vrei...
eu nu-ți stau în cale.
Ești un prieten bun.
Și cum să-ți zic?
Inițial am zis să merg pe Saint-Marie,
dar pe urmă am zis nu,
că e nume de fată.
Și m-am gândit la Doi-Pantofi.
- Doi-Pantofi. - Doi-Pantofi, da.
Deși, la anumite perechi pe care le am,
sunt câte 3 pantofi...
așa că o să merg pe Bish-ul.
Vino-ncoace.
Mulțumesc, Bish-ule.
Mersi, Winston.
Auzi, știi ceva? De ce nu întri...
Foarte ciudat.
Ce om bizar.
Îmi plac nopțile de miercuri.
Și azi e și mai specială,
fiindcă mi-am recăpătat numele.
Te iubesc, Cece.
Te iubesc foarte mult, Winston.
Oh, Doamne.
Nu-mi place! Nu-mi place! Nu-mi place!
Băga-mi-aș!
Ia-ți numele înapoi.
Eu nu-l vreau.
- Dar ce-are numele Winston? - E oribil, ia-l înapoi.
E cel mai nașpa nume dintre toate numele.
Ce-ai zis despre numele meu?
Opriți-vă. N... Știi ce, nu-mi pasă.
Haide.
Hei, hei, Jess!
Jess! Te-am tot sunat.
Am vorbit cu Nick.
- Ce? - Te-a căutat la telefon și...
acum mi-am dat seama ce vezi la el.
Nu contează. Are prietenă.
S-a despărțit de Reagan.
Și știi ceva?
Nici nu cred că-și dă seama,
dar încă mai e îndrăgostit de tine.
Te-am prins, te-am prins!
Te-am prins! Ți-am luat mâna!
Ți-o rup.
Aah, mâna mea!
Am nevoie de ea!
Ți-a plecat fata.
Se duce la facultate.
Asta-i viața.
Traducere FetitaCareL-aLuatpeNUinBrate based on English version Synced and corrected by Aaronnmb www.addic7ed.
Așa e bine.
Mă duc acasă și-i mărturisesc lui Nick că-l iubesc.
- Sunt mândru de tine. - Mersi, tată.
Și eu sunt mândră de tine.
Dar nu te-ai sfiit...
să te inviți, Priscilla?
- Eu vroiam să stau în față. - Eu am zis prima.