Uită-te la mesaje.
- Ţi-am cumpărat o casă. - Tu eşti serios?
- E perfectă. - Perfectă pentru ce? O mică familie fericită?
N-am o familie.
Ştiu că nu tata te-a angajat să mă omori
pentru că l-ai omorât.
Şi pe David. Şi pe Silk.
Este un... mic cadou.
Mulţumesc.
- Teo? - Teo e încuiat jos.
- Letty! - Dave!
Nu intră nimeni decât dacă e gata de petrecere.
Nu, nu, nu.
Futui.
Letty!
Isuse.
Letty.
Haide. Haide, Letty. Haide.
Eşti ok. Sunt aici.
Ai primit mesajul meu.
L-am primit. Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu.
Sezonul 2, Ep. 9. Şi eu sunt un criminal violent
Nici măcar nu i-am dat un nume.
Poţi alege încă un nume.
Nu. Asta m-ar face şi mai trist.
Nu i-ai spus niciodată nimic
despre care să fi crezut că era o invitaţie
să dea o tură?
Bine, i-am spus că era mişto rău,
dar în mod clar n-a cerut voie.
Dar i-am spus că era mişto.
Ce zici de Irene?
Ce?
Aş putea-o numi Irene.
Nee.
Păi, ce atunci?
Ce zici de Jacob?
Dar Jacob e Jacob.
Da, bine, amândoi au multe în comun.
Mai avem puţin.
Mi-ai plăcut pantofii ăştia.
Iubeşti toţi pantofii.
Pe ăştia chiar i-am iubit.
L-ai găsit şi pe celălalt?
Nu.
Aruncă-l.
Eşti sigură?
Un pantof e ca şi când n-ai niciunul.
Unde mergem?
Te duc la spital.
Nu. Fără spitale.
- Ba da, la spital. - Fără spitale.
Trebuie să te vadă un doctor, Letty.
Doctorii nu ajută pe nimeni.
Bine, nu e adevărat aşa ceva.
Uite, dacă mă duci la spital,
trebuie să vorbesc cu un doctor.
Iar acel doctor va suna un psiholog pentru drogaţi
şi pe urmă va trebui să vorbesc cu un psiholog pentru drogaţi.
Delirezi şi eşti bolnavă,
şi când oamenii delirează şi sunt bolnavi,
au nevoie de atenţie medicală.
Aşa că te duc la spital.
Dacă mă duci la spital se fac înregistrări.
Tribunalele pot folosi aceste dosare împotriva ta.
Dar printr-o minune, n-ai nicio înfăţişare în curând,
aşa că eu cred că vei fi bine.
Nu vreau să fac mare tam-tam.
Vreau doar să dorm.
Te rog.
Bună, eu sunt Joanna, iar ea este Kendra,
şi vindem biscuiţi.
Dacă vei cumpăra, banii se duc la cercetaşe.
Ok....
Vreau un pachet cu lămâie.
Serios?
Sigur.
Merci!
E o şansă bună să-şi revină
când ajung lichidele în sistemul ei.
Rahat. Asta e semn bun.
S-a trezit de la înţepătură.
Bună.
Îţi bagă ceva intravenos, fluide standard.
Gândeşte-te că la un tratament regal pentru mahmureală.
Unde suntem?
Într-o parcare.
Tu de unde ai venit?
Lucrez în clinica de la vale.
Uite, ai spus fără spitale.
Ok.
Eşti gata.
Nu m-am gândit să folosesc acel cârlig pentru o perfuzie.
Nu? Păi, eu nu l-am folosit niciodată pentru hainele de la curăţătorie.
Dar le port şifonate, aşa că...
Mulţumesc.
Fără psihologi, fără înregistrări.
Eşti cel mai tare.
Înapoi la somn.
Nu înţeleg. Teo a lucrat pentru tata atâta timp...
îl venera.
Îl ştii pe tata.
Probabil i-a promis afacerea lui Teo...
şi i-a dat-o lui David.
Tata a plătit pentru mine să am propriul restaurant
ca să-l folosească să aducă droguri.
Bine, e doar o teorie.
A fost Teo vreodată în biroul tău?
Nu cred.
- Bucătărie? - Nu.
Poate l-am găsit de câteva ori
când lua ţelină din camera frigorifică.
Ţelină?
Îi place ţelina.
Avionul tău e peste 4 ore.
Ar trebui să pleci.
E totul în ordine aici?
Încuietorile sunt schimbate.
Am pus un semn pe uşă.
Toate livrările au fost anulate.
Ce ai spus personalului?
Că duc fetele în vacanţă.
Nu e chiar o minciună.
Crezi că le va place Argentina?
Sigur că le va place.
Selfie în Buenos Aires.
Tata era un criminal violent.
Şi pe urmă am început să mă culc cu Teo,
care s-a dovedit a fi un criminal violent.
Şi eu sunt un criminal violent.
Sunt.
Are logică.
Îl voi găsi pe Teo
şi voi avea grijă de asta.
Fă ce faci tu.
Am adus-o aici
pentru că nu are cine să aibă grijă de ea.
Eşti mama ei.
E bolnavă. Vorbesc serios.
Eu aş duce-o la spital.
- E bolnavă! - Acolo trebuie să stea.
Uite, cred că are puţină nevoie de tine.
Nu poţi s-o vezi? Să vorbeşti cu ea?
- Rahat. - Te rog?
Nu contează. Asta e casa mea.
Nu o clinică de tratament.
Ştiu. Dar are nevoie de un loc unde să stea.
Şi au aş prefera să n-o vadă fiul ei
cât timp se târăşte afară din orice gaură a căzut.
Este ok.
Scuze.
De ce e mereu la fel?
Nu ştiu.
Jacob este aici?
Nu, e la şcoală.
Şi aş vrea să plecaţi înainte să vină el.
Ştiu, ştiu. Plecăm. Îmi pare rău.
Nu ştia că nu trebuie să mă aducă aici.
Unde se duce?
Christian.
Aşteaptă aici puţin, ok?
Sunt aici.
Ştiu.
Acum înţeleg.
Ce înţelegi?
Păi, dacă asta e mama ta...
Am 34 ani.
Vroiam să-i dau oricum de pomană.
Mulţumesc.
Aş vrea să-ţi pot da ceva
care să te salveze de tine.
Va trebui să te mulţumeşti cu pantofii.
Pantofii sunt buni.
De ce nu-ţi iei ceva de mâncare?
Poftim.
Eşti bine?
Nu e Letty. Sunt Christian.
- E bine? - Da, e bine.
Uite, am doar un minut aşa că nu intru în detalii,
dar a trecut rău de tot de ultima limită.
A leşinat în mijlocul pădurii.
Isuse.
Da. Aş duce-o să stea la mine,
dar cred că Rhonda poate fi cea mai rea din Univers
să fie pe acolo când te recuperezi din aşa ceva.
Letty ştie că mă suni?
Nu. N-a vrut să te sun.
Îţi trimit o adresă.
Mulţumesc.
Stai! Stai!
Stai, nu trimite pe telefonul ăsta.
Asta e telefonul lui Letty.
Da, ştiu. Dă-mi un mesaj de pe telefonul tău după ce închizi.
- Care e numărul? Eu... - Tocmai m-ai sunat.
Numărul meu e în telefonul lui Letty.
Corect.
Cât de aproape sunteţi de Savannah?
... Probabil vreo 3 ore?
- Ok. - Ok.
N-ai luat nimic.
Nu mi-a plăcut nimic.
Treci înapoi la somn.
Mai avem câteva ore până ajungem
acasă la prietenul tău.
Am nevoie de haine.
Ai aici $100.
- Merci. - Vin cu tine.
Nu. Aşteaptă aici. Mă descurc.
Stai. Poate vrei să pui ceva peste...
Poftim.
Sunt bine. Mă descurc, mă descurc.
Dă-mi unul cu pepperoni.
Te rog.
Tot ce ţi-ai luat este o valiză?
Nu. Am luat haine.
Sunt în valiză.
Ai fi surprins câte poţi lua cu $100.
Poţi să-mi dai banii înapoi?
Am luat un covrig şi ţigări.
Ok.
Alo?
E cineva aici? Ava?
- Ce naiba? - Doar pune-l în frigider.
Ce vrei să facem? Să-l luăm înapoi?
Unde suntem?
- Christian... - Ştiu,
dar acolo sunt multe alte probleme.
Ai spus că mă duci acasă la prietenul meu.
Bine, am minţit.
Prietenii tăi te-au lăsat singură în pădure.
- Eu sunt prietenul tău. - Aşa că...
- Te-am scos din pădure. - Du-mă la un motel.
Dacă eşti un prieten bun, la motel. Acum.
Ce s-a întâmplat între tine şi Javi?
Nu contează. Nu contează.
Contează. De ce nu vrei să fi aici?
Vreau să fiu aici.
Dar nu pot fi aici.
Ce vrea să însemne asta?
Este chiar atât de greu
să spui cuiva că-ţi pare rău?
Doar când vreau.
Letty...
tot ce trebuie să faci este să intri pe acea uşă.
Începe cu asta.
Bună.
Cum ai intrat?
Nu ai alarmă.
Vin mâine să instaleze una.
Va fi mai greu de intrat după asta.
Deci...
Asta e casa.
Arăţi naşpa rău.
Mă simt naşpa rău.
Bine.
N-am vrut să spun ce-am spus.
Adică... am vrut,
dar eram drogată, aşa că...
Ai de gând să te muţi, sau ai de gând
să stai pe podea?
Depinde dacă vrei să rămân sau să plec.
Ai nevoie de un duş.
De ce este o armă aici?
Am nevoie de ea să-l omor pe Teo.
N-ai făcut deja asta?
E o poveste lungă.
A omorât pe toată lumea
pentru că vroia afacerea cu droguri a familiei.
Şi l-a omorât pe Silk, pentru că Silk a plecat cu Ava.
- Deci e nebun. - Da.
De ce eraţi prieteni?
De ce sunt prieten cu tine?
De ce vrea să te omoare?
Îl încurc cu Ava, deasemenea, aşa că...
din răzbunare, cred. Nu ştiu.
Nu ştii unde e?
Nu. Dar ştiu unde va fi la 3:00.
Unde?
Am lăsat un bilet în locul cocainei lui.
I-am spus că dacă o vrea înapoi,
ne putem întâlni la Rooster's.
La 3:00.
Aşa că ştie că nu-l voi omorî.
Şi nu-l omorî?
Normal că-l omor.
Cum îl vei omorî în public?
Infarct.
E cea mai bună cale.
Uită-te la mine.
Există o şansă ca Teo să mă omoare înainte să-l omor eu.
- Nu, tu-l vei omorî. - Păi, asta e planul, dar în caz că...
Niciun în caz că.
În caz că... am vrut să ai o casă,
undeva unde să poţi fi fericită.
Ceva permanent.
Ceva permanent care să nu fie închisoare,
unde camera lui Jacob să fi mereu camera lui.
Undeva să poţi trăi în pace.
Iar casa asta e pe numele tău.
Ce?
E a ta.
E casa ta.
Şi ce se întâmplă dacă nu mori?
Bine, poate...
mă laşi să stau cu tine aici.
Îmi pare rău.
N-am fost eu.
Frăţie, pantofii tăi sunt murdari.
N-am... făcut-o... eu.
Haide, frăţie.
Te-am văzut cu cheile.
Poate eşti doar confuz.
Nu, nu e confuz.
- Nu sunt confuz! - N-am făcut-o eu.
Lasă-ne un minut.
Nu sunt confuz.
Să ştii, Rob abia a cumpărat cositoarea aia.
A muncit din greu s-o ia.
Când mama ta avea 11 ani, am intrat în camera mea
şi am prins-o că-mi cotrobăia prin poşetă.
Am prins-o cu ceva în mână,
şi am întrebat-o ce făcea.
Şi ştii ce a spus?
Mi-a spus că nu făcea nimic.
Că se uita după un tampon.
Stai, ştii ce e un tampon?
- Da. - Ok.
Aşa că asta mi-a spus că făcea,
căuta un tampon.
Treaba este că mamei tale
încă nu-i venise ciclul,
iar ce avea în mâna nu era un tampon.
Era o bancnotă de $20.
Înţelegi unde bat?
Ştiu că tu crezi că poţi minţi şi să scapi cu asta
pentru ce ai făcut.
Şi poate uneori scapi.
Dar nu de data asta, copile.
N-am făcut-o eu.
Am biscuiţi.
Cum ai ştiut că mă gândeam la mâncare?
- Ce fel de biscuiţi? - De la cercetaşe.
Thin Mints. Super.
Sunt cu lămâie.
Cu lămâie. Nu ştiu... nu ştiu cum se numesc.
Ai biscuiţi de la cercetaşe şi n-ai luat Thin Mints?
Îmi plac cu lămâie.
Ce mai ai?
- Nimic. - Serios?
N-am avut timp să merg la cumpărături.
Dar ai avut timp să cumperi un espressor.
Ar trebui să încerci biscuiţii.
Iau de mâncare când mă întorc.
- Voi comanda. - Nu. Nu vei face aşa ceva.
Cât sunt plecat, nu răspunzi la uşă şi nu faci nimic.
Ăsta e încărcat.
Îl las aici să fie.
De ce nu merg cu tine?
Pentru că până nu rezolv cu Teo, sunt o ţintă umblătoare.
Rămâi aici.
Uite, Teo e o problemă până când nu mai este.
Şi nu pot face decât un singur lucru în privinţa asta.
Mă întorc repede.
Aşa sper.
Mă duc să-l omor pe Teo,
şi mă întorc.
Cu mâncare.
Bună.
Ai ajuns unde vroiai să ajungi?
Am ajuns.
Eşti în siguranţă?
Da. Sunt în siguranţă.
Bine.
Trebuie să te întreb ceva.
Ok. Ce?
N-am fost bună... cu tine când erai copil?
Chiar trebuie să facem asta?
Nu, nu. Nu îmi fac mustrări de conştiinţă.
Mă gândesc doar.
Când erai copil şi erai o nemernică,
am crezut că pedepsindu-te făceam ce trebuie.
Dar acum realizez că poate n-a fost bine,
pentru că...
Pentru că stric totul.
Corect. Fără supărare.
Doar ca la cum se poartă Jacob,
îmi aminteşte de tine,
şi asta îmi face plăcere, dar...
Este...
chiar acum, îmi aminteşte de cum erai tu
când lucrurile au început s-o ia razna.
Ok.
Aşa că te întreb,
ce mi-a lipsit când eram cu tine?
N-a fost niciodată despre tine.
- Ba da, a fost. - Nu.
Mamă...
Jacob nu e la fel ca mine.
Regulile m-au sufocat întotdeauna. Mereu au făcut asta.
Urma să explodez şi să ies în lume cum am făcut-o
indiferent de cum m-ai fi pedepsit.
Dar lui Jacob îi place ierarhia. Îi plac regulile.
Dacă îi dai libertate,
vrea să ştie regulile pentru libertate.
Asta aşa este.
Uneori, inventează reguli în plus pentru jocuri
când crede că nu sunt suficiente.
Ştiu.
E bun. E un copil bun.
Eu n-am fost, dar el este.
Erai şi tu bună uneori.
Mai rar.
Merci.
Cu plăcere.
Mă duc să pregătesc de mâncare.
Ok.
E totul în ordine?
Aştept încă.
Nu ai apă îmbuteliată?
E important să ai apă îmbuteliată în casă.
În situaţii de urgenţă.
De regulă Javier e pregătit pentru urgenţe.
Cum ai intrat?
Prin faţă.
Era descuiat.
Frumoasă casă.
Ultima dată când am fost aici, n-am apucat s-o văd.
Javier te aşteaptă.
Ar trebui să te vezi cu el.
Ştiu. M-am gândit la asta.
Dar pe urmă mi-am spus,
"Stai, de ce te duci să te vezi cu Javier
când îl poţi aştepta la el acasă
când ştii că nu e acolo, îţi recuperezi marfa,
şi îl omori când se întoarce?"
Asta avea mult mai mult sens pentru mine.
Desigur, nu ştiam că te găsesc aici,
dar nu face nimic.
Poţi doar să ajuţi.
Nu, nu pot.
Şi marfa ta nu e aici.
Nu e nimic aici, după cum vezi.
Mă duc să mă îmbrac.
Nu face asta.
Arăţi ca şi când abia te-ai fwtwt.
Frumoasă.
Trebuie să fiu sincer.
Am fost surprins când Javier mi-a spus că are o iubită.
De ce?
Nu ştiu sigur.
Doar m-a surprins.
Păi, atunci nu-l cunoşti pe Javier.
Poate tu nu-l cunoşti pe Javier.
Eu îl cunosc.
Eşti în Gemeni?
Astrologia e o mare vrăjeală.
Dar eşti?
Mă duc până acolo să-mi iau tricoul.
Ok.
Mi-a spus ce ai făcut, să ştii.
Ia loc.
Chiar acolo, pe jos.
Ai auzit vreodată povestea
despre marinarii care s-au pierdut pe mare?
Nu.
Deblochează-l.
Javier ar vrea să ştii
că n-am apărut la restaurant.
"Bine... întoarce-te."
Trimis.
Căpitanul corăbiei era bogat.
Nu ştia să navigheze, n-a vrut niciodată să înveţe.
Dar pentru că era lacom,
nu mai vroia să plătească marinari iscusiţi.
Aşa că în schimb, a angajat nişte ţărani.
Ăştia nu ştiau să navigheze,
dar erau dispuşi să muncească aproape degeaba.
Ei bine, ţăranii s-au pierdut pe mare.
Şi în cele din urmă, au rămas fără mâncare.
Curând, devenise evident că dacă vroiau să supravieţuiască,
trebuiau să mănânce pe cineva de la bord.
Apropo's de mâncare...
Javier vrea să ştie ce să-ţi ia de mâncare.
Nu putem ignora acest mesaj. Se va întreba de ce.
O salată verde mixtă.
"Salata... verde... mixtă."
Trimis.
Aşa că l-au omorât pe Căpitan.
Era ceva mai gras printre ei, şi se puteau hrăni mai mulţi.
Deşi nu el era cel mai gras,
cu toate astea l-au omorât primul.
Nu era de-ai lor.
Corect.
Erau pe ocean.
De ce nu mâncau peşte?
Nu asculţi?
Nu ştiau să facă nimic.
Pescuitul e un talent.
Aşa că după ce l-au mâncat pe Căpitan,
ştiau că li se va face iarăşi foame,
dar nimeni nu vroia să omoare unul de-ai lor.
Ei bine, trebuiau să fi încercat să pescuiască.
Nu trebuiau să facă asta, pentru că noaptea,
în timp ce toţi ceilalţi dormeau, unul dintre ţărani a fost omorât.
Şi grupul l-a mâncat.
Şi după alte câteva nopţi, alt ţăran a fost omorât,
şi l-au mâncat şi pe el.
Aşa că au mâncat câte o persoană în fiecare zi.
Ştim câtă carne înseamnă asta?
Oamenii trebuie să mănânce.
Aşa că au ajuns în cele din urmă,
când au mai rămas 2 ţărani...
Cel care îi omorâse pe ceilalţi şi cel nevinovat.
Şi singura cale pentru că cel nevinovat să supravieţuiască
era să devină el însuşi un criminal.
Ăsta sunt eu.
Eu sunt ultimul om de pe corabie.
Alo? ExtraSafe Security?
Uşa era deschisă...
Nu, nu, nu!
Nu.
Dumnezeule. Nu, îmi pare rău.
Trebuie să rezişti.
Ştiu.
Nu.
Alo?
Răspundeţi la uşă şi cumpăraţi biscuiţi,
bogaţi proşti ce sunteţi.
Hei, fetelor, am cumpărat deja.
Mulţumesc.
corvin.predoiu www.subtitrări-noi.ro