‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Bijuteriile și agrafele în coș.
‎Este ora 21:11, ‎începem înregistrarea
‎în prezența căpitanului Hagen ‎și a sergentului Matif.
‎Sunteți reținută ‎pentru tentativă de omor.
‎Telefonul!
‎Legiunea de Onoare.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Vă temeați că vor intra în grevă?
‎Că vor opri lucrările?
‎Veți vedea. 24 de ore înseamnă mult.
‎- Blufează bine. ‎- Nu blufează.
‎A așteptat și 16 ore ‎până a început să vorbească tipul.
‎Fostului șef îi plăcea.
‎În orice caz, pare dură.
‎Mă enervează că își dă aere.
‎Te-a pregătit?
‎E ceva nou.
‎Patronii sunt pregătiți ‎de avocați în arest.
‎Ce v-a învățat? Sunt curios.
‎Să respirați calm?
‎Să vă uitați la interlocutor?
‎V-ați gândit singură ‎să aruncați un muncitor în gol?
‎- Veți folosi acest ton? ‎- Dle avocat!
‎Nu vă permit să-mi vorbiți așa!
‎Rahat! E bună!
‎Conform primelor mărturii, ‎victima vi se opusese public.
‎Vă supăra atât de mult?
‎Și prezumția de nevinovăție?
‎Eu mă concentrez pe adevăr.
‎Să fim serioși!
‎Da, eram pe șantier.
‎Dar în birouri, ‎la 100 de metri de locul faptei.
‎Aveți martori?
‎Colegii dv. m-au găsit acolo.
‎Nu mai era nimeni acolo?
‎Da. Eram singură. ‎Lucram la program.
‎De ce nu erați în biroul dv. ‎din arondismentul 8?
‎Pentru că eu lucrez pe teren.
‎Trebuie să fiu pe șantier.
‎Imaginați-vă șantierul ‎unui turn de birouri.
‎Turnăm beton la 110 metri înălțime, ‎într-un cartier de birouri.
‎Gândiți-vă la zgomot, ‎la oameni, la praf...
‎Chiar și seara?
‎E un proiect de sute de milioane de euro.
‎Am întârziat deja nouă săptămâni.
‎Deci da, fac ore suplimentare. ‎Și nu sunt singura.
‎Ați găsit sute de telefoane ‎în sectorul ăla, nu?
‎La altitudinea aia e un singur turn.
‎Și acolo erau doar 19 oameni.
‎Avem alibiurile tuturor. ‎Și ei nu erau singuri.
‎Prima întrebare e simplă.
‎L-ați împins pe Walid Benaoud?
‎Insinuările astea sunt ridicole!
‎Dacă aș scăpa de toți criticii, ‎n-ar mai fi nimeni în industrie.
‎Adică sunt și alte cazuri?
‎Nu știți ce am avut de înfruntat
‎ca să avansez într-o meserie ‎dominată de bărbați.
‎Ca femeie, am fost mereu denigrată ‎de unii ca dv.
‎Sincer...
‎Conflictul nu mă sperie.
‎N-am avut nevoie ‎să recurg la forța fizică.
‎Violența e ultima soluție.
‎Reacțiile proprii ne pot surprinde.
‎De asta revin mereu la fapte.
‎Să revenim la fapte atunci.
‎În afară de presupunerile nefondate,
‎un așa-zis telefon ‎și reacțiile colerice misogine,
‎aveți și probe concrete?
‎Asta încerc să înțeleg.
‎Încercarea de manipulare e patetică.
‎Adevărul e că nu aveți nimic.
‎Îmi place când Olivier ‎îi face să creadă că au scăpat.
‎N-o să mărturisească.
‎Așa sunt toți șefii.
‎Le e greu să recunoască propriile greșeli.
‎Deși le-ar prinde bine.
‎Îi eliberează.
‎Doar dacă sunt vinovați.
‎Pentru ultima oară, nu eu le-am spus ‎că Laetitia e în concediu, bine?
‎Îmi spuneți cum se simte?
‎Se pare că avem niște probe.
‎Colegul nostru a notat
‎că în locul în care a căzut victima
‎fuseseră scoase ‎balustradele de siguranță.
‎Chiar credeți că a fost împins?
‎Lipsa balustradelor indică premeditare.
‎Eu n-am nicio legătură.
‎Am vrea să vă credem.
‎Problema e că au găsit și asta pe jos.
‎AGRAFĂ
‎Nu vi se pare ciudat ‎că au găsit o agrafă de-a mea
‎în locul în care a căzut?
‎Mie mi se pare elocvent.
‎Opriți-vă!
‎E clar că cineva ‎vrea să mă incrimineze.
‎Să se asigure că voi da explicații.
‎Aveți dușmani, dnă Solal?
‎Succesul poate crea ostilitate.
‎Mai ales dacă ești femeie.
‎Dacă dau vina pe mine, ‎altcineva îmi va putea lua locul.
‎Și mulți abia așteaptă.
‎Cineva în particular?
‎Concurența.
‎Sau fostul șef de șantier,
‎un inginer bun, ‎dar misogin irecuperabil.
‎Fost?
‎Da. L-am concediat rapid. ‎Era foarte toxic.
‎Nu vă place să fiți contestată.
‎Nici dv., se pare.
‎Din ce am citit, ‎aveți reputația de a fi autoritară.
‎O spun cei ‎care nu vor o femeie la conducere.
‎A intrat cineva,
‎mi-a împins omul...
‎Și s-a asigurat că voi fi eu acuzată.
‎Ce imaginație aveți!
‎Colegii mei au verificat ‎camerele de supraveghere
‎și au confirmat că n-a intrat nimeni.
‎Atunci nu știu.
‎Am fost de dimineață pe șantier ‎ca să-i fac să lucreze mai rapid.
‎Poate mi-a căzut atunci agrafa.
‎Îmi spuneți cum se simte?
‎De ce insistați?
‎Vă surprinde ‎că vreau să aflu cum se simte?
‎Ce vrea să facă?
‎Vrea să credem ‎că-i pasă de muncitorii ei?
‎Nu. Întreabă pentru că ‎se teme că ar putea vorbi.
‎Ne va spune versiunea ei ‎când va afla că a murit.
‎Poate.
‎De unde știu ‎că nu faceți asta ca să vă asigurați
‎că nu poate vorbi?
‎Înțeleg.
‎Mă țineți la curent ‎în legătură cu starea lui?
‎Mulțumesc.
‎La revedere!
‎Victima e în operație de două ore. ‎Au oprit hemoragia.
‎Au speranțe, dar încă nu a scăpat.
‎Stai! Îi spui și ei?
‎Nu. Nu-i spunem încă. ‎Vreau să aud ce zice.
‎Sau îi poți spune că va scăpa.
‎Dacă știe că va vorbi, n-o să ne mintă.
‎Isteț!
‎Sau îi spui că a murit.
‎Poate face o gafă. ‎Va fi mai ușor s-o prindem cu un detaliu.
‎Dar am pune ancheta în pericol.
‎Tu decizi.
‎Nu vreau să risc.
‎Vom folosi informația să ne tocmim.
‎Momentan, e singurul nostru atu.
‎Hai!
‎Ce mai așteptăm?
‎Nu vorbesc până nu aflu cum se simte.
‎O să întreb, ‎dar explicați-mi de ce vă interesează.
‎Ați auzit de empatie?
‎În ciuda ieșirilor lui, îmi place.
‎Toți sunt împotriva mea, dar el...
‎Nu știu cine ar fi vrut să-l omoare.
‎Adică?
‎E...
‎E de încredere și e vesel.
‎Fierarii-betoniști îl apreciază.
‎Fierari-betoniști?
‎Cei care asamblează armătura ‎în care se toarnă betonul.
‎E armătura betonului armat.
‎Walid Benaoul fusese promovat recent.
‎Îl cunoaște.
‎Deci îl cunoșteați?
‎Nu direct.
‎Ați spus și dv. că mi s-a opus public.
‎E greu să-l uiți.
‎Dar știți ce părere ‎aveau colegii lui despre el.
‎L-ați verificat, cumva? ‎Poate... Nu știu...
‎Să aflați dacă vă va face probleme?
‎Nu l-am împins eu!
‎Își atinge gura.
‎Ascunde ceva.
‎Asta e din manual?
‎Scrie acolo cum să o faci ‎să nu se mai dea superioară?
‎Dacă nu dv., cine?
‎Se înțelegea cu toți, ‎numai cu dv. nu.
‎În general. ‎Dar între echipe mai apar și tensiuni.
‎Betoniștii dau mereu vina ‎pe fierari pentru întârzieri.
‎Că nu fac armătura?
‎Da. Sau cofrajele.
‎- Aia e altă echipă? ‎- Da. Dulgherii.
‎Ei fac cofrajele pentru beton.
‎Mai apar și fricțiuni între echipe.
‎Dar să se ucidă?
‎Îmi e greu să cred.
‎Da. Și mie.
‎Eu tot cred că dv. l-ați împins.
‎Putem reveni la fapte, vă rog?
‎Aveți dreptul să tăceți.
‎Dimpotrivă.
‎Voi vorbi.
‎Dle Hagen...
‎Atitudinea dv. e inadmisibilă!
‎Accidentul e regretabil.
‎Dv. și echipa dv. ‎habar nu aveți pe cine cunosc eu.
‎Pot face să fiți transferat rapid.
‎La agresivitatea dv., nu-mi va fi greu.
‎Stai! Îl amenință?
‎Ne calmăm! Nu-i răspundem la provocări.
‎N-ați făcut poze ‎când a sosit ambulanța?
‎Ba da.
‎Uite-le!
‎Colegul lor era pe moarte,
‎iar ei făceau poze.
‎Minunile progresului!
‎Ai vreo veste?
‎Laetitia, nu!
‎Nu te teme. ‎Am trecut vizita medicală.
‎Am dreptul să fiu aici. ‎Lasă procedura!
‎Am zis că nu.
‎Șocul ar fi prea mare.
‎N-o lăsa să facă asta!
‎Dacă vorbește despre victimă, ‎aflăm ce ne ascunde.
‎Laetitia unde mergi?
‎Vreți noutăți?
‎Poftim! Nu e prea frumos.
‎Vă controlați echipa?
‎Deci? Nu vă uitați?
‎Nu vreți să vedeți ‎consecințele acțiunilor dv.?
‎Laetitia, afară!
‎Nu ne amenință ea!
‎Acum!
‎Să luăm o pauză!
‎Interogatoriu întrerupt la 21:31.
‎PAUZĂ
‎- E șocată. O să cedeze. ‎- Are dreptate.
‎- Să o presăm! ‎- La ea nu ține așa.
‎- Vrei s-o menajez? ‎- Nu.
‎Încercăm altceva.
‎O lăsăm mai ușor.
‎E o idee proastă!
‎Am făcut sute de interogatorii!
‎Intri, îți ceri scuze, îi dai o cafea
‎și îi spui la ce spital e.
‎Îi inspiri încredere. ‎Și vorbiți iar despre relația cu el.
‎Știi că nu e un joc, nu?
‎Întreab-o de relația cu el ‎și las-o să vorbească.
‎Nu vom obține mărturia la un ceai.
‎- Las-o baltă! ‎- Eu conduc echipa asta!
‎Nu trebuie să mă placi, ci să mă asculți!
‎E o prostie!
‎Gérard, dă-i o cafea și fă ce ți-am spus!
‎- Te simți bine? ‎- Nu te preface că îți pasă!
‎Văd că ești bine.
‎S-o luăm de la capăt.
‎Când sunteți gata, doamnă.
‎O să depun plângere!
‎Să ne calmăm!
‎E mai bine să uităm și noi ‎că am fost amenințați.
‎Walid Benaoud e de două ore în operație ‎la spitalul Bichat.
‎Au oprit hemoragia.
‎- O să scape? ‎- Nu știm.
‎Pronosticul e rezervat.
‎Interogatoriu reluat la...
‎La ora 21:40.
‎Doamnă...
‎Înțelegeți că avem îndoieli.
‎Dv. insistați să aflați dacă va scăpa,
‎deși susțineți ‎că nu-l cunoașteți personal.
‎FTR CONSTRUCȚII ‎ȘEF ECHIPĂ FIERARI-BETONIȘTI
‎Nu l-am împins pe Walid.
‎Acum îi spune Walid!
‎Am întrebat de el fiindcă...
‎Țin mult la el.
‎Mai mult de atât!
‎OK, avansăm.
‎Olivier, te întorci?
‎Scuze, vreau să vorbesc puțin ‎cu clienta mea.
‎Nu se poate!
‎Va trebui să ne spuneți ‎mai multe despre asta.
‎Îl iubiți. Dar el?
‎El vă iubește?
‎Adică... Aveți o relație?
‎Consemnăm
‎că dl căpitan Olivier Hagen ‎a revenit în sală.
‎Da... Aveți o relație?
‎Da.
‎De ce nu ne-ați spus?
‎Am promis că nu spunem nimănui.
‎Voiam o lume a noastră.
‎Și colegii lui...
‎Ar fi fost ciudat. Respect asta.
‎De mult?
‎De opt luni.
‎Îmi pare rău, dar...
‎Ce fel de relație?
‎Ne vedeam ‎de două, trei ori pe săptămână.
‎Și da, mă culcam cu el.
‎Îl dominați? ‎Era o păpușă pentru dv.?
‎Deloc!
‎Înțelegeți de ce nu voiam să se afle.
‎Dar nu puteți nega ‎că aveați o relație de subordonare.
‎FOLOSEȘTE TRECUTUL
‎Îmi pare rău... ‎Poate că nu am eu imaginație...
‎Dar îmi e greu...
‎Vă e greu să înțelegeți ‎cum ar fi putut merge?
‎Ne-am cunoscut în birou.
‎Căuta contabila. ‎Cică i-ar fi dat prea mulți bani.
‎I-am arătat care e biroul,
‎dar Walid n-a plecat imediat.
‎M-a întrebat cine sunt.
‎Construcția ajunsese la etajul opt.
‎Eram zilnic acolo de cinci luni.
‎Fusesem de zeci de ori pe șantier. ‎Strigasem la ei.
‎Am organizat întâlniri.
‎Numele meu era pe salopeta lui.
‎Și totuși...
‎El nu știa cine sunt.
‎Cum nu i-am răspuns imediat,
‎m-a întrebat dacă și eu m-am pierdut.
‎Când ne-am cunoscut, ‎mă duceam să dau afară designerii
‎care erau în întârziere.
‎Dar atunci...
‎Pentru câteva clipe...
‎Furia mea dispăruse.
‎Am profitat de moment.
‎Am zis doar „Caroline".
‎Mi-a oferit o țigară.
‎Am ieșit pe terasa ‎care dădea spre șantier.
‎Mi-a zis că e mândru ‎că participă la proiectul ăsta nebunesc.
‎Uitasem cât de frumos e șantierul.
‎M-a întrebat la ce oră scap ‎și am început să râd.
‎Credeam că l-am supărat.
‎Dar nu.
‎Vă ascultăm...
‎M-a așteptat în fața biroului.
‎Când am ieșit, toți plecaseră.
‎Nu credeam că e serios.
‎Am vrut să-i spun cine sunt.
‎A zâmbit.
‎Își dăduse seama.
‎Mi-a urat o seară bună
‎și a dat să plece.
‎Poziția mea era o problemă.
‎Ca și cu alții.
‎Dar am făcut primul pas.
‎L-am invitat la un pahar.
‎Ne vedeam în secret...
‎Din ce în ce mai des.
‎Pe dracu'!
‎De ce spui asta?
‎Sunt prea diferiți.
‎Ne face să-i credem fantezia.
‎Nici eu n-o cred. ‎Folosește prea des trecutul.
‎Vezi?
‎Vrea să ne păcălească.
‎Poate...
‎Tot e posibil să-l fi împins.
‎V-ați simțit trădată când a vorbit ‎în public de condițiile de lucru?
‎Nu asta e întrebarea.
‎Suntem în întârziere!
‎Penalitățile sunt mai mari ‎decât câștigați voi într-un an!
‎- Imaginați-vă presiunea! ‎- N-ați răspuns.
‎Știu exact ce le cer oamenilor mei.
‎Dar nu am de ales.
‎Nu pot schimba sistemul.
‎Să-i dau pe toți afară?
‎De ce a vorbit amantul dv. ‎de condițiile de muncă?
‎Ați făcut ceva?
‎Când a ajuns șef de echipă, ‎a vrut să-și ajute oamenii.
‎Să le arate că se ocupă.
‎Că îi apără!
‎Ceilalți îl susțineau?
‎Evident. Era carismatic.
‎Băieții uită ‎că suntem în aceeași barcă.
‎Conduceți o echipă.
‎Știți că e simplu să-ți faci dușmani.
‎Amenințările, conflictul de muncă ‎și greva erau reale.
‎Adevărata amenințare ‎era închiderea șantierului.
‎Ce-ați făcut?
‎I-am adunat pe toți
‎și le-am explicat ce e în joc.
‎Nu putem să cedăm sau să fim divizați ‎înainte să terminăm.
‎Să dăm totul!
‎Depindem unii de alții.
‎Să toarne betonul rapid, ‎să terminăm un etaj pe zi.
‎Dacă am colabora, ‎am putea face asta!
‎Le-am zis și de dimineață.
‎Cred că atunci am pierdut agrafa.
‎Sigur nu le cereați imposibilul?
‎Încă o dată...
‎Nu aveam de ales.
‎Într-un mediu al bărbaților,
‎nu știți câți așteaptă să calc greșit
‎ca să se îndoiască de legitimitatea mea. ‎Chiar și echipele.
‎Amenințări, trădare, paranoia... ‎Nu e cam mult?
‎Da?
‎Eu vă spun că îl iubesc, iar dv...
‎- Credeți că l-am împins. ‎- Da.
‎Ajutați-ne să înțelegem!
‎Majoritatea tentativelor de omor ‎sunt din sfera intimă.
‎Iubitul meu e în spital.
‎N-ați mers prea departe?
‎Erau de la spital. A murit.
‎Băga-mi-aș! I-a ieșit!
‎Nu vom afla ce știa.
‎Disputa publică ‎a dus la sfârșitul relației?
‎Ne-am certat, sigur.
‎Dar nu ne-am despărțit.
‎Nu știu dacă vă dați seama,
‎dar vorbiți despre relație la trecut.
‎Iar începeți cu crima pasională.
‎- Poate că așa a fost. ‎- Nu aveți imaginație.
‎Dimpotrivă, ‎mă interesează paranoia dv.
‎Sunteți convinsă că dv. erați vizată.
‎Și dacă e adevărat?
‎Dacă Walid s-a apropiat de dv. ‎ca să vă manipuleze?
‎Trimis de colegii lui ‎să îmblânzească șefa rigidă.
‎Prostii!
‎Uite ce-mi imaginez!
‎Poate că ați fost orbită ‎de dorința de a fi sedusă.
‎Ați crezut în povestea lui...
‎Că nu știa cine sunteți.
‎Sigur, v-ați întrebat
‎dacă un tânăr drăguț ‎s-ar putea îndrăgosti de dv.
‎Dar ați continuat să credeți.
‎Pentru că vă flata. ‎Vă ajuta să ieșiți din rol.
‎Și apoi v-ați dat seama.
‎Când l-ați văzut conducând revolta...
‎V-ați dat seama că ați fost păcălită.
‎Ați așteptat câteva zile...
‎Ați scos balustradele...
‎Și l-ați chemat la o întâlnire.
‎Ca să-l ucideți.
‎Asta e! A prins-o!
‎Depinde de dumneavoastră.
‎Puteți să păstrați tăcerea.
‎Dacă nu spuneți nimic,
‎veți fi pusă sub acuzare.
‎Doamnă?
‎Nu confirmă că e adevărat.
‎Olivier, putem vorbi?
‎Ce vrei să dovedești? ‎Te-ai mișcat prea rapid.
‎Nu i-ai dat timp să reacționeze.
‎Nu putem face altceva.
‎Nu vrei să recunoști că am nimerit-o.
‎În legătură cu relația. ‎Dar cine zice că l-a împins?
‎Poate că nu credea ‎că Walid o manipulează.
‎Își dă seama că ai putea avea dreptate
‎și că amantul ei n-o iubea.
‎În cazul ăsta, acum suferă. ‎Și nu l-a împins ea.
‎Exact!
‎Bine. Mă întorc.
‎Poate că n-a spus totul.
‎Dacă vreți să vorbiți, e ultima șansă.
‎Nu.
‎Ce nu?
‎Nu așa s-a întâmplat.
‎Vă ascultăm.
‎Recunosc că m-ați impresionat. ‎Aveți intuiție.
‎Nu văzusem lucrurile așa, dar...
‎Recunosc
‎că e posibil ca Walid ‎să fi vrut să mă manipuleze.
‎Totuși...
‎E un lucru
‎de care sunt sigură.
‎Relația noastră era sinceră.
‎Înțelegeți de ce ne e greu să credem.
‎Ne iubeam. Știu sigur!
‎Când eram împreună, ‎nu ne prefăceam.
‎Să spunem că aveți dreptate.
‎Despre cum ne-am întâlnit.
‎În rest... Vă înșelați.
‎Dar ne putem imagina ‎că relația era dificilă.
‎Cel puțin când vorbeați de șantier.
‎Nu vorbeam.
‎A încercat, la început. ‎Dar am trasat limite.
‎N-ar fi mers altfel.
‎Iertați-mă dacă par naiv...
‎Dar cum ați putut trasa limite?
‎Pozițiile noastre erau diferite. ‎Chiar opuse.
‎Poate că lucram în același loc,
‎dar relația era separată.
‎Ne vedeam seara...
‎De obicei la hotel... ‎Uneori departe...
‎Doar atunci lăsam garda jos.
‎Eram doi amanți
‎care veneau din lumi diferite.
‎Uitam de tot ‎și ne bucuram că suntem acolo.
‎Că eram împreună.
‎Nu vă vorbea despre muncă?
‎Despre ritm, despre echipă?
‎Toți vorbesc despre asta.
‎Niciodată!
‎Până când a făcut totul public.
‎Repet, îl înțeleg.
‎Dar trebuia să ne grăbim.
‎Doamnă, vin dintr-o familie de muncitori. ‎Știu cum merge...
‎Spuneți că trebuia să vă grăbiți.
‎Dar eu mă întreb...
‎Dacă era posibil.
‎Adică?
‎Ritmul deja era rapid.
‎Să accelerați și mai mult...
‎Mă gândesc la siguranță.
‎Nu. Am fost mereu atentă la asta.
‎N-aș fi sacrificat siguranța oamenilor!
‎Am aici...
‎Toate documentele ‎care arată că normele au fost respectate.
‎Normele sunt teoretice, nu?
‎Totul e bine pe hârtie, ‎dar în realitate...
‎Sunt mai mulți angajați
‎care se asigură ‎că regulile sunt aplicate.
‎Aveți aici orele vizitelor
‎și raportul fiecărui inspector.
‎Aveți oameni care verifică toate astea?
‎E obligatoriu.
‎Activează anumite casete ‎ca să dovedească.
‎Dacă înțeleg bine,
‎cu o oră înainte de accident,
‎un inspector a trecut și a verificat ‎că balustradele erau acolo.
‎Balustradele n-au căzut singure.
‎Ne puteți spune ‎cum se scoate o balustradă?
‎Sunt doi stâlpi înșurubați în beton.
‎Planșele sunt prinse cu cârlige.
‎Stați!
‎De ce ar scoate cineva stâlpii ‎ca să împingă pe cineva,
‎când putea scoate doar planșele?
‎Ar dura foarte mult să le deșurubeze.
‎Avea un motiv să-i scoată?
‎Ca să aibă acces
‎la armătura dalei de beton.
‎Treaba unui fierar-betonist.
‎Deci?
‎Numai el putea să le scoată.
‎În seara aia, ‎Walid a rămas peste program.
‎Ca să mențină ritmul acela infernal.
‎Aveți dreptate. Vă iubește.
‎Dar el a scos balustradele.
‎Nu a pus altele noi ‎pentru că nu a avut timp.
‎Stați! Acum spuneți că a fost un accident?
‎Nu. N-a fost un accident.
‎O fatalitate.
‎Victima știa regulile de siguranță, ‎ca toți ceilalți.
‎Dar nu mai coincideau cu noile cerințe.
‎Ați separat totul.
‎Siguranța pe de o parte, ‎ritmul de cealaltă...
‎Iubirea pe de o parte, ‎muncitorii de cealaltă...
‎Dar deciziile dv. afectează oamenii.
‎Când îi cunoaștem, ne e greu.
‎Din perspectivă legală...
‎Nu mai continuați!
‎Aveți vești?
‎Îmi pare rău.
‎Deci e vina mea că a murit
‎și că nu mai continuăm.
‎Nu depinde de noi.
‎Sunteți liberă, dnă Solal.
‎Restul depinde de dv. ‎și de conștiința dv.
‎Bravo!
‎Bravo, Olivier!
‎A fost tare!
‎M-ai impresionat.
‎- Bună treabă! ‎- Mersi!
‎Unde e Audrey?
‎Habar n-am.
‎Ce-a zis?
‎Nimic special.
‎Stai... ‎Ești de acord că nu e locul ei aici, nu?
‎Evident!
‎Fac cum am stabilit.
‎Discut cu șefii
‎despre faza cu avocatul.
‎Sigur... Plecăm?
‎Laetitia, putem discuta?
‎- Te așteptăm jos? ‎- Da.
‎Ce?
‎Mă suspenzi?
‎Nu am altă cale.
‎N-aș fi greșit ‎dacă ți-ai fi apărat oamenii.
‎Nu-l putea amenința pe Olivier.
‎Asta înseamnă să fii șef. ‎Îți aperi oamenii.
‎Chiar și când nu-i poți controla?
‎Fă ce vrei! ‎Suspendă-mă dacă ai chef.
‎Dar nu știu care dintre noi ‎va rămâne mai mult aici.
‎Cum adică?
‎O să vezi.
‎Avocat Claire Bertin. ‎Lăsați un mesaj și vă sun eu.
‎Claire, sunt Audrey.
‎Uite...
‎N-am vrut să te deranjez,
‎dar vreau să-mi spui cine ți-a zis ‎că Laetitia Serra e în concediu.
‎Toți cred că am fost eu.
‎Situația e complicată.
‎Te rog să mă suni!
‎Subtitrarea: Mihai Crăciun