Anterior în "New Amsterdam"...
Sunt fiul lui, Onorată Instanţă.
Pot avea grijă de el.
Poate merge acasă cu mine.
De ce nu răspunzi la telefon?
Te-am sunat de un milion de ori.
- N-am avut o clipă... - Mama a dat ortul popii.
Da. Ca la întâlnire.
Nu.
Uită-te la tine!
Ce-ai făcut cu chiuveta mea?
O îmbunătăţesc.
Tată! Tată!
Asta nu e îmbunătăţire!
Presiunea apei e groaznică.
Nu, nu era!
Acum trebuie s-o repar.
Ce? Uită-te la mine, sunt fleaşcă.
Şi nu mai atinge nimic.
Vrei s-o repar sau nu?
Vreau să nu-mi distrugi apartamentul.
Nu eu am plătit extra pentru locul ăsta.
Asta e problema ta.
Sunt aici să-ţi fac un favor.
Un favor?
Ştii ce?
Am văzut clădirea pe care o administrezi.
Fără supărare, dar nu-mi face niciun favor, bine?
Şi nu mai îmbunătăţi nimic
până nu mă întorc de la servici, te rog.
Poate vrei să te schimbi înainte.
{an8} NEW AMSTERDAM Sezonul 5, Episodul 9 " Spaţii goale "
{an8} corvin.predoiu Subtitrãri-noi Team - www.subtitrari-noi.ro
Nu pot să dorm.
Încă sunt şocată.
În loc să umpli paharul ăla,
mă ajuţi să fac curat?
Chiar era necesar, Lauren?
Chiar acum?
Nu.
Scuze.
Bine, tu chiar o jeleşti pe mama sau...?
Ce?
Normal c-o jelesc.
Bine, tu poate eşti capabilă să te decuplezi complet,
să compartimentezi şi să dai fuga la slujba ta...
Doar pentru că am o slujbă,
crezi că nu-mi pasă că a murit mama?
Mă rog, Lauren, spun doar că
am nevoie de timp să procesez asta, bine?
Asta e... ca o pierdere.
Isuse, nici măcar nu ştiu...
cum s-a întâmplat.
Da. corect, cum ar putea muri o femeie de 63 ani
care se îndoapă cu pastile şi bea?
Destul de simplu, din câte se pare.
Şi la cum te comporți, Ness,
ăsta trebuie să fie un apel la realitate.
Începe să-ţi asumi responsabilitatea în viaţă.
Dumnezeule, nu te poţi abţine, nu?
Parcă nu trebuia să-i critici pe oameni
la orice întâlnire anonimă te duci.
Vrei să rămâi trează înainte
de întâlnirea cu avocatul de diseară?
Asta era... despre asta e vorba, Lauren,
nu-i aşa?
Să facem front comun, pentru ca el să te desemneze
executorul averii mamei.
Da, păi, una din noi
trebuie să fie responsabilă, nu?
Şi atât îţi mai spun,
nu-ţi voi cânta în strună cum a făcut mama.
Gata cu alocaţia ca s-o cheltui pe droguri.
S-a terminat cu cazarea gratuită
ca să-ţi poţi transforma casa într-o groapă de gunoi.
Nu, asta se termina astăzi.
Aşa că poţi să-ţi cauţi altceva.
La cursurile de ASL...
am învăţat o propoziţie nouă.
Îmi cer scuze.
De ce îţi ceri scuze?
Îmi cer scuze că te-am invitat la cină.
Am făcut lucrurile foarte...
... (supărătoare).
N-are nimic.
Mă bucur că înveţi ASL.
Să ne prefacem că nu s-a întâmplat.
Putem face mai mult decât să ne prefacem?
Putem da timpul înapoi?
Te rog?
Să ştergem minţile?
Sau să mă loveşti în cap?
Max, pe tine te căutam.
Întotdeauna o plăcere să te văd, Elizabeth.
La fel.
Aşadar...
Sondajele despre satisfacţia pacienţilor. (SSP)
Super.
Evident nu le-ai citit.
Nu, dar vor fi bune ca diversiune.
De la ce?
Da le mine însumi.
Sondajele privind satisfacţia pacienţilor.
Ştii ce scor ai obţinut la SSP?
- Nu. - 44%.
Bine, vrei să ştii de ce iau note mici?
Am făcut o listă de-a lungul anilor.
Săptămâna trecută, o femeie s-a plâns
că persoana de lângă ea murea în gălăgie.
Murea în gălăgie!
- E un spital. - Da, aşa este.
Continuă să faci treabă bună.
- Floyd, la ţanc. - Pentru ce?
Au venit rezultatele de la sondaje.
Departamentul tău a primit... bateţi tobele, vă rog... 51%.
Scuze.
Nu trebuie. E foarte bine. Ai dat lovitura!
39%.
Departamentul tău are oficial cel mai mic scor
Toţi pacienţii mei au cancer cancer, Max.
Normal că departamentul meu are cel mai mic scor.
Da, normal, bună treabă.
Mulţumesc. Vorbim mai târziu, da?
Hei.
Iggy, exact omul pe care vroiam să-l văd.
Te deranjează dacă vorbim puţin despre rezultatul SSP?
Bine. Despre ce vorbim?
60 superior, 70 pe la mijloc? Cât?
De fapt este...
91%.
91%?
E super.
Ăsta e nou record. Da! Bate cuba!
Nu, nu, nu, nu batem cuba. Acest scor e oribil.
Satisfacţie 91% e oribilă?
Corect.
Nu satisfacţia e scopul nostru, sănătatea este.
Cred că dacă vindeam smoothies sau jucării,
aceste rezultate la sondaje
ar fi fost un barometru bun despre cum făceam asta,
dar pacienţii noştri vin la New Amsterdam
probabil în cea mai rea zi din viaţa lor,
unde le spunem ce nu vor să audă.
Şi dacă eu cred că sunt "satisfăcuţi,"
asta înseamnă că greşim undeva
sau punem întrebările greşite.
Serios.
"Aţi fost întâmpinaţi cu un zâmbet?"
Serios?
"V-a plăcut decorul?" Sincer, cui îi pasă?
Din moment ce toată finanţarea departamentului meu
e direct legată de acest rezultate...
- care sunt fantastice... - Mie îmi pasă. - Bine!
Mă bucur că îţi pasă. Şi mie îmi pasă.
De asta schimb chestionarul.
Ce? Nu, nu. Ce? Nu!
Doar ca să fie mai cinstit.
Mai multe întrebări cinstite, mai multe răspunsuri cinstite.
- Max... Max! - Iggy.
Dacă nu ne îmbunătăţim, eşuăm.
Îmi vei mulţumi mai târziu.
Hiya Diallo, fată de 12 ani.
Accident de bicicletă, traumă la cap. Fără cunoştinţă.
Avi Diallo, băiat de 17 ani.
Contuzie la cot, multiple julituri.
Vă rog s-o ajutaţi pe sora mea!
O maşină a virat pe banda noastră de biciclete.
- Am încercat s-o ajut... - E-n regulă. E-n regulă. Ne ocupăm noi.
Ambele pupile inerte.
Are nevoie de encefalogramă. Să ne mişcăm.
Avi. Cum te simţi?
Ce face sora mea?
S-a trezit?
A suferit o traumă severă la cap
pe partea dreaptă a creierului.
Are ce se numeşte hematom subdural,
şi asta înseamnă că sângerează în creier de la căzătură.
Mai are paralizat şi braţul stâng.
Are nevoie imediată de operaţie
pentru a evita o hernie cerebrală care îi poate fi fatală.
- Nu, eu... - Părinţii tăi sunt acasă?
Sunt la servici?
Trebuie să-i notificăm imediat.
Nu puteţi... sunt în... Cancun.
În vacanţă.
Bine, putem obţine numărul lor?
Nu, nu.
- Numele hotelului? - Nu.
Sună ei când pot.
Dar dacă sună în timpul operaţiei
îi anunţ eu.
Bine. Merci, Avi.
Mă duc să văd ce face Hiya. Revin imediat, bine?
Dr. Turan, vrei să suni la Protecţia Copilului din partea mea?
De ce? Ce se întâmplă?
Nimic din ce îmi spune puştiul ăla nu e adevărat.
Încerci să îndulceşti o asistentă
- cu dulciuri? - Încerc?
Credeam că am reuşit deja.
Îmi pare rău pentru discuţiile din ultima vreme.
De când s-a mutat tata la mine, lucrurile au luat-o razna.
Poate, dacă se poate, recuperăm timpul pierdut.
Sau poate timpul petrecut a fost suficient.
Oricum ar trebui să plec cât de curând.
Da, tot insişti cu asta.
Scuză-mă.
Cauţi Departamentul de Obsterică/ginecologie?
Da, trebuie să scap de copil.
Eşti în travaliu?
Vrei să vorbeşti cu vreun asistent social
despre procesul de adopţie?
Nu.
Trebuie să nasc astăzi.
Altfel îl omor.
Şi pentru tine.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Astea sunt noile chestionare? - Da. Poftim.
Şi ţineţi minte că apreciem sinceritatea.
Şi pentru tine.
Hei, hei. Vezi asta?
Faci chestionare la telefon?
Max mi-a spus să sun.
Pe cine?
Pe fiecare pacient pe care-l avem.
Şi poftim.
Bună, Maureen. Poţi intra.
Scuze, Iggy, nu vreau să influenţezi rezultatele.
Te rog.
Gladys, poţi şi mai bine de atât.
Completaţi peste tot. De la 1 la 5.
Completaţi doar ce corespunde.
Notaţi tot.
Încă puţin, Dr. Frome.
Trebuie să-mi termin chestionarul.
Se pare că am multe de spus.
Bob, Louise, vă mulţumesc că aţi venit.
Sări peste preambul. Spune-mi cât mai am.
Oricât timp mai am, vreau să petrec
cât mai puţin în acest birou.
Îţi va spune dacă taci.
Bine, am nişte veşti fantastice.
Am primit analizele Dvs.
Şi cum sunt?
Fenomenale.
Cancerul Dvs. s-a micşorat dramatic.
Am să vă spun ceva
ce nu spun foarte des.
Vă uitaţi la o remisie completă.
Ţi-am spus, Louise. Ţi-am spus!
Se întâmplă un miracol, şi primul lucru pe care îl faci
e să ţipi la soţia ta.
Foarte frumos, Bob. Foarte frumos.
Sunt acri strugurii?
Sunt uşurat, bine?
Ce dracu e cu tine?
Un diagnostic de cancer e stresant pentru oricine.
Chiar dacă veştile bune sunt acceptate cu greu
după luni de chimioterapie.
Aici greşeşti.
N-am făcut luni de chimioterapie
pentru că am aruncat la gunoi
toate pastilele tale.
Direct la gunoi.
Împotriva insistențelor soţiei.
Bine, stai puţin, ai aruncat pastilele pentru chimioterapie?
Mi-au făcut rău, aşa că am încetat să le mai iau.
Iar acum... nu mai sunt bolnav.
Voi doctorii vă purtaţi atât de fiţos.
Habar n-aveţi.
Doar nişte marionete pentru Big Pharma.
Dle. Levin, Dle. Levin...
Da, mai salvaţi ceva pentru următorul fraier.
Vino, Louise.
Ridică-te!
- Dă jos ochelarii! - Din nou... scuze.
- Ridică-te din scaun! - Înnebuneşte.
Bob!
Dacă nu şi-a luat medicamentele
de ce e cancerul în remisie?
Habar n-am.
Olivette, ştiu că nu vrei să-ţi răneşti bebeluşul.
Altfel n-ai mai fi aici.
Aşa că ne spui ce se întâmplă?
Olivette, când ai fost la ultimul consult?
N-am fost la niciunul.
Te-ai temut că vei fi judecată?
Mai foloseşti?
Am încetat când am aflat că sunt însărcinată.
Bine, deci ai intenţionat să păstrezi copilul.
Da.
Copilul trebuia să fie următorul capitol.
Aş fi fost curată.
Cea mai bună mamă, nu?
Dar...
pe urmă ai recidivat.
Acum vreo săptămână.
Prima dată după câteva luni.
Bine, şi ce s-a întâmplat?
N-am vrut să schimb nimic.
Aşa sunt eu.
Ştiam că se va întâmpla în cele din urmă.
N-ai familie, prieteni?
Sprijin?
Nu aici.
Olivette, ai greşit.
Se mai întâmplă. Asta e tot.
Nu, asta nu e sfârşitul.
Voi folosi mai departe, ştiu.
Când ai simţit ultima dată copilul?
Orice mişcare?
Nu ştiu, acum câteva zile.
Poate.
Am auzit că e sigur că naşti la 26 săptămâni.
E adevărat sau nu?
Tehnic, da,
copilul poate supravieţui la 6 luni.
- Dar dacă nu eşti în travaliu şi... - Nu-mi pasă.
Nu e în siguranţă cu mine.
Trebuie să-l scot.
Avi.
Hiya e stabilă.
Cât de curând va intra în operaţie.
Da? Mulţumesc.
În timp ce o pregătesc, vreau să mergi cu mine.
Vreau să vorbeşti cu cineva, bine?
I-ai sunat.
Protecţia copilului.
Uite, ca doctor, sunt obligată de lege
să raportez orice comportament suspect.
Ce comportament suspect?
Părinţii voştri sunt cu adevărat în Cancun?
Hiya chiar e sora ta?
Da.
Bine.
Ăsta e un început.
Uite, vreau să vă ajut, da?
Dar trebuia să mergi cu mine.
Bine.
Pot să-mi iau geanta?
Nu...
Avi. Avi, Avi, nu face asta.
Ai spus că ne ajuţi! Ai minţit!
Avi. Avi, ce naiba.
- Deschide uşa. - Nu pot.
Uite, asta nu ajută... pe Hiya sau pe tine!
Nu putem fi în sistem. Ne vor separa!
Cheia universală. Vrei să chem paza?
Nu, nu.
Uite, Avi.
Avi, intrăm.
La naiba, Avi!
- Ce se întâmplă? - Avi. Avi, intră în criză.
Trebuie s-o băgăm imediat în operaţie.
Nu. Opreşte alarma!
N-o pot face de aici!
Ştiu că tu faci asta! Ştiu că e un truc!
Nu! E ceva real!
Dacă nu ne laşi să intrăm imediat,
sora ta o să moară!
Duceţi-o imediat la operaţie!
Calde de la imprimantă
în plic sigilat.
Eşti gata pentru noul scor SSP?
Nu sunt Oscarurile, Max. Deschide odată plicul ăla.
Iar Oscarul merge la...
36%.
Măiculiţă.
Nu. Aşa ceva nu se poate.
Acum ai o reacţie sinceră să faci îmbunătăţiri reale.
Max, îmi vor tăia finanţarea.
Bine, ascultă cu atenţie.
"Noile medicamente îmi fac rău,
şi n-am fost în apele mele o lună."
"Când am o criză, nu vreau să aştept o săptămână
până la următoarea programare."
"A trebuit să aştept 3 luni până la prima programare."
Dacă mă întrebi pe mine,
se pare că factorul comun de aici e timpul.
Super... deci ai să aduci încă un terapeut?
Nu cred că este o problemă de personal.
Sună mai repede că una de programare.
Da, sigur, dar ştii că programarea
nu va fi niciodată perfectă, pentru că nu poţi prezice
criza vreunui pacient.
Ştii asta, da?
Ştiu, şi nu te contrazic.
- Bine. Serios? - Da.
Spui că sănătatea mentală
nu este neapărat ne programabilă,
aşa că de ce nu arunci pe geam tot programul?
Corect, nu mai face programări, primul venit, primul servit.
Nu cred că e foarte isteţ, amice.
Auzi, ne poţi lăsa puţin singuri, te rog?
Max.
Nicio programare nu va mai fi perturbatoare
- pentru departamentul meu, bine? - Da.
Pacienţii mei se bazează foarte mult pe structură.
Previziunea şi fiabilitatea programărilor
stau la baza rutinei...
care e piatra de temelie a sănătăţii lor mentale.
Iggy, te aud, dar nu eu spun asta, da?
Ăsta e chestionarul.
Asta vor pacienţii tăi.
Ştii ceva?
Nici măcar nu pot discuta acum cu tine.
De ce? De ce nu?
Pentru că n-ai făcut programare.
Înţelegi ce-am făcut aici?
N-ar fi mai frumos dacă ai apărea aici
cu problemele tale
şi ai primi ajutor când ai avea nevoie?
Asta e frumuseţea accesului liber,
iar unii dintre aceşti pacienţi au nevoie de ajutor astăzi, Iggy,
nu peste 3 săptămâni într-o marţi la ora 4 p.m.
Aşa că ce spui dacă încercăm?
- Ce se poate întâmpla... - Nu, nu.... nu.
N-o spune.
Da. Corect.
Dacă e să fiu sinceră, sunt anumite părţi la Bob
care cu siguranţă s-au micşorat cu trecerea anilor.
Dar nu ştiam că şi cancerul lucrează aşa.
Remisia spontană e foarte rară,
dar da, cu siguranţă cancerul lui s-a micşorat.
Trebuie să-mi dau seama cum, pentru că fie este din întâmplare,
fie Bob a găsit din greşeală leacul pentru cancerul lui.
Te rog să nu-i spui asta.
Cu siguranţă i se va urca la cap.
Nimic nu e uşor cu el. Niciodată.
Dar îl iubesc, în ciuda comportamentului său.
Niciodată nu e uşor să afli că ai cancer.
Ştiu mai multe persoane cu cancer
care nu trec prin aceeaşi manie indusă de mortalitate
prin care trece Bob.
Poţi fi mai exactă?
Să schimbăm Volvo-ul într-o Mazda roşie decapotabilă, mai merge.
Mă aştept să facă asta la vârsta lui.
Iar dacă spray-urile de bronzat sunt deranjante,
mă pot uita în altă parte.
Dar să cheltuie lunar sute de dolari
pe vitamine şi elixiruri
în loc să ia medicamentele prescrise de doctor
e ridicol, chiar şi pentru el.
Stai puţin, ce fel de vitamine şi elixiruri?
Au nişte nume nebune.
Eşti pregătit pentru asta, Ben?
"Iarba caprei în călduri."
Spune-mi că nu este escrocherie.
Poţi să-mi aduci tot ce a luat Bob?
Tot?
Da. Tot.
Am aşteptat prea mult.
Să deschid uşa.
Acum e pe mâini bune.
Ne mergea.
Ne mergea foarte bine, da?
Până astăzi.
Îmi spui ce se întâmplă?
Ambii noştri părinţi au murit de COVID.
Acum 2 ani.
Îmi pare foarte rău.
Nu i-am putut vizita.
Nu ne-am putut lua adio.
Au plecat la spital şi nu s-au mai întors acasă.
Şi restul familiei?
Bunici?
Hiya şi cu mine am decis să rămânem împreună.
Ne-am gândit că dacă mergeam la şcoală,
stăteam sub radar, nu ne va despărţi nimeni.
Peste câteva luni împlinesc 18 ani.
Suficient de matur să-i fiu tutore.
Şi cum rămâne cu tine?
Ce e cu mine?
Cine are grijă de tine, Avi?
Cum este primul consult prenatal,
vom examina sănătatea bebeluşului
să ne asigurăm că putem induce travaliul.
Asta e inima?
Asta e inima.
Frumoasă şi puternică.
Pot s-o aud?
Sigur.
Ai vrea să ştii sexul?
Da... şi nu.
Ce zici să facem aşa?
Îl voi scrie pentru tine.
Oricând eşti pregătită. Sau nu.
Există vreo restricţie de creştere intrauterină?
- Nu-mi dau seama, de ce? - Ce se întâmplă?
Bebeluşul pare mic.
În câte săptămâni ziceai că eşti?
În 26.
- De la ultimul ciclu? - Aşa cred.
Măsoară femurul.
Sunt 23 săptămâni. Mai puţin cu 3.
Şi... ce înseamnă asta?
Asta înseamnă că bebeluşul tău e prematur
ca să inducem travaliul.
Dacă l-am induce acum, probabil n-ar supravieţui.
Va trebui să-l mai porţi încă 3-4 săptămâni.
Nu.
Nu, este imposibil. Nu pot. Ştiu ce sunt.
- Sunt o dependentă. - Da, ştiu.
Te putem băga în reabilitate.
M-am drogat mai mult la reabilitare decât pe stradă.
Nu, nu mă ascultaţi. Nu pot face asta!
Nu, nu pot face asta!
- Nu, nu pot! - Chemaţi paza!
- Serios? - Paza? Pentru ce?
Floyd, nu face asta.
Nu ne dă de ales.
Te voi plasa în reţinere psihiatrică.
Nu vei pleca din spital.
Nu! De ce?
Punerea în pericol a unui copil nenăscut.
Chemaţi paza!
Bună ziua, am programare.
- Dar eu am ajuns primul. - Ştiu, ştiu.
Atenţiune, aste e... hei, destul!
Destul!
Vă rog să formaţi o coadă în dreapta holului.
Da, şi eu ce-ar trebui să fac cu asta?
Dvs. sunteţi persoana care citeşte aceste chestionare?
Întrebam şi eu. Mulţumesc frumos.
La revedere.
Bună, bună.
Ai o asistentă de programări
pe care s-o împrumut puţin?
Nu fac față acolo.
Cum ai ajuns aşa aglomerat?
Max. Cum altfel!?
M-a forţat să institui accesul liber,
iar acum departamentul meu este cu susul în jos,
şi totul din cauza unui chestionar idiot, înţelegi?
Îl iubesc pe om, dar uneori...
aş vrea să-l strâng de gât.
Exagerează cu întrebările şi cu promisiunile...
cu tot.
Mie-mi spui.
A, da? De ce, ce ţi-a făcut?
O poţi lua pe Asistenta Colleen. E disponibilă.
Da, da, mulţumesc, mulţumesc.
Cineva are criza vârstei a doua?
Nu-i mai lipseşte decât tupeul.
Mulţumesc. Încă o dată, mulţumesc.
Cred că ştiu cum a intrat în remisie cancerul lui Bob.
Tu chiar reţii o femeie însărcinată
ca pe o infractoare.
N-am spus niciodată că e o infractoare.
Însă, după spusele ei,
este o ameninţare pentru ea şi chiar pentru copilul ei nenăscut.
Ca în Gilead? Mai scuteşte-mă.
Uite, ofer pacientului ce-şi doreşte,
adică... capsator... o şansă pentru copilul ei.
Atunci spune-mi asta:
ar putea o femeie în New York, la nevoie,
să-şi termina sarcina la 23 săptămâni?
Da.
Şi ar putea fi reţinută pentru asta?
Ce naiba, nu e o condamnare pe viaţă.
Olivette va fi reţinută până se împlinesc cele 26 săptămâni.
Şi bebeluşul? Va ajunge în grija statului?
Succes să găseşti pe cineva
să adopte un prematur la 26 săptămâni.
Bine, dar nu eu sunt ăla rău aici
Dar măsluieşti şansele bebeluşului din prima zi.
Bine, crezi că nu cunosc provocările
bebeluşilor ca al ei?
Reţinerea lui Olivette nu e ideală,
- dar ascult... - Asta faci?
- Asculţi cu adevărat? - Da.
Încerc să salvez un copil.
Şi vei eşua dacă nu salvezi mama mai întâi.
Avi.
O vom păstra pe Hiya aici încă câteva zile
dar ne aşteptam să-şi revină complet.
Mulţumesc.
Avi...
ştiu că nu va fi uşor să auzi asta,
dar odată cu externarea,
Hiya va ajunge în grija statului.
Nu! Nu se poate.
Mă descurc mai bine. Pot avea grijă de ea.
Ştiu că poţi. Ştiu.
Dar nu despre asta e vorba, bine?
Uite, rănile Hiyei au fost fizice.
Le-am putut repara pe astea.
Dar şi tu ai răni.
Le ai, dar oamenii s-ar putea să nu le vadă.
Şi asta nu înseamnă că nu sunt acolo.
Ce vrei să spui?
Spitalul New Amsterdam are un departament de sănătate mentală
specializat în traumele copiilor...
Nu. Nu. Nu.
Aşteaptă, ascultă-mă. Te rog să mă asculţi.
Bine?
Ei îţi pot da ajutorul de care ai nevoie.
Şi în cele din urmă, să poţi merge mai departe.
Şi peste câteva luni, când vei împlini 18 ani,
cred că te vei descurca mai bine.
Sincer.
Şi pregătit... s-o iei pe Hiya.
Să fii tutorele ei.
În adevăratul sens al cuvântului.
Vino aici.
Salut, Max.
Am aici ultimul rezultat.
5%.
- O creştere de 5%? - Nu, nu. Nu. Uită-te şi tu.
5% e scorul final.
Da.
Ăsta e cel mai mic scor din istoria
oricărui departament din acest spital... vreodată.
Cel mai mic record îl avea Rikers.
Pierd în faţa închisorii.
Dar nu este accesul liber mai bun pentru pacienţi?
Mai bun pentru pacienţi?
Ai văzut posterul cu "ultimul elicopter din Saigon"
în sala mea de aşteptare, da?
Ai fost acolo?
Personalul meu a petrecut toată ziua,
trecând de la un pacient la altul.
Atât au avut timp să facă toată ziua.
Nu este mai bun neajunsul unora
- în folosul celor mai... - Nu. Nu! Nu este, Max.
Nu e mai bun pentru nimeni.
Te-am urmărit aici ani de zile,
ca o majoretă care te privea
cum dărâmi totul la întâmplare, dar gata.
Departamentul meu funcţiona.
Şi funcţiona foarte bine!
Iar acum insistenţa ta de a-i trata pe toţi în acelaşi timp
nu funcţionează pentru nimeni.
Mai ales pentru personalul meu.
Aşa că nu, nu voi merge mai departe
cu micul tău experiment excentric.
De ce nu mă laşi în pace?
Avem ceva bun aici, Max.
Şi tu l-ai stricat.
De ce?
Ai dreptate.
Fă ce trebuie să faci.
Mulţumesc.
Bine, sunteţi sigur că asta e tot
ce aţi luat pentru...
- Descoperire? - Călătoria holistică de vindecare?
Da.
Ce este asta, vreo intervenţie?
Aţi luat un medicament cunoscut şi ca antoderidă?
Pentru ce este?
- Pentru pierderea părului. - De ce aş lua aşa ceva?
Bob, îţi vedem cu toţii chelia
din spatele capului.
Ben are o vedere perfectă.
Bine, îl iau. Şi ce?
Am vrut să mă simt mai tânăr, cât timp mai am.
Dă-mă în judecată.
Dr. Wilder, acest medicament este motivul remisiei?
Nu multă lume ştie asta,
dar Viagra a fost inventată mai întâi pentru tratarea hipertensiunii.
Ca să se ştie, nu iau Viagra.
Încă.
- Louise. - Ce?
Dar când firma a realizat că stăteau pe o mină de aur pentru tratarea
disfuncţiei erectile, au redenumit-o.
Ideea este că uneori,
descoperirile sunt făcute din greşeală,
iar tu... tu, Bob, eşti dovada vie
că antoderida are un efect secundar miraculos
în tratarea tumorilor Gonsalves.
Şi medicamentul meu de păr va fi redenumit?
Asta îl va face mai scump?
- Bob! - Ce?
Nu e totul despre tine.
Nu. Nu, nu, nu, nu, nu.
Cancerul tău e atât de rar,
că nu se justifică dpv financiar,
dar există o organizaţie care cataloghează medicamentele
cu efecte secundare neaşteptate şi posibil salvatoare de vieţi.
Şi cu voia ta,
aş vrea să le dau rezultatele tale.
Dacă vă ajuta omenirea şi nu numai, sigur.
Mă bucur să ajut.
- Salut. - Salut.
Am vrut să-mi cer scuze oficial
că te-am forţat cu accesul liber.
A fost o mare belea,
şi nu te condamn că ai revenit la cum era înainte.
N-am revenit.
- Nu? - Nu. L-am menţinut.
- L-ai menţinut? - Da, l-am menţinut.
Proba A, tocmai ai intrat
şi ai început să vorbeşti, nu?
Da, am început, dar tu...
Credeam că e un dezastru.
Da, mai degrabă un eşec,
dar odată ce am sortat
numărul considerabil de pacienţi din sistem,
accesul liber s-a integrat perfect
în modelul nostru existent de programare.
Programări dimineaţa, acces liber după-amiaza.
Aşa că funcţionează.
Am avut astăzi o pacientă
care a renunţat complet la programări.
Lucrează la câteva restaurante,
lucrează în ture şi nu-şi află programul
decât cu o zi înainte, şi când a aflat că poate veni aici
oricând e liberă,
am avut o sesiune perfectă...
una care ieri n-ar fi fost posibilă,
aşa că da, funcţionează.
- Mulţumesc. - Cioc, cioc.
Calde de la imprimantă. Noile rezultate la sondaje.
Dumnezeule, mă omori.
- Eşti pregătit? - Nu.
Să vedem.
Bine, amice. Sondajul spune...
53%.
Felicitări.
Mulţumesc.
53%.
Ei bine, Max, ai avut dreptate.
Mai puţină satisfacție, dar o sănătate mai bună.
Să ştii că de regulă mă mândresc
că îmi ascult pacienţii,
şi ce am auzit de la tine
e că din cauza dependenţei tale,
crezi că nu eşti în stare
să-ţi duci bebeluşul la termen în siguranţă.
Şi înţeleg.
E nevoie de curaj.
Dar pentru aproape 6 luni
ai avut... curaj.
E nevoie de curaj să apari aici
să ceri ajutor pe nepusă masă.
Dar ştii ce altceva am mai auzit?
Am auzit de la tine că e greu
să treci singură prin asta.
Aşa că întrebarea mea pentru tine, Olivette,
este dacă ai fi capabilă,
dacă ai avea sprijinul de care ai nevoie,
ţi-ai continua sarcina?
Nu, nu, nu. Vorbesc serios.
În sufletul tău, ai vrea să-ţi duci bebeluşul la termen?
Da.
Bine.
Atunci, în loc să te angajezi
că vei naşte în siguranţă,
mă angajez eu să te duc acolo.
Vei avea nevoie de asistență prenatală,
nutriţie adecvată, cursuri de naştere, antrenor de naştere,
în plus va trebui să rămâi curată.
Ăsta e cel mai important lucru.
Ştiu că nimic din toate astea nu va fi uşor, Olivette,
aşa că de data asta vei avea ceva
ce n-ai avut înainte.
O sororitate.
Pentru că dacă ai nevoie să ajungi la o întâlnire sau programare,
voi merge cu tine.
Şi dacă Gabrielle nu poate, voi fi eu aici pentru tine.
Şi dacă niciuna dintre aceste femei minunate nu va fi disponibilă,
mai avem alte 9 femei în acest spital
pregătite să intervină.
Şi nu doar pentru tine... pentru oricare altă femeie însărcinată
care s-ar putea chinui de una singură.
Mai ai acel bileţel de la el?
Fată.
Se pare că şi ea va face parte
din această sororitate.
Salut, am ajuns. Salut.
La ţanc.
Mai aveam puţin să... leşin.
- Da? - Da.
A existat un eveniment seara asta.
Saleem i-a spus lui Raffi că...
şi citez, "ar fi în plus."
Da, înseamnă mult din partea lui Saleem.
Nu? Da.
Dar partea bună este că sunt istoviţi
şi dorm paşnic ca nişte îngeraşi.
Bine.
Ai quesadilla de pui în frigider.
Bine, cred că am acoperit toate aspectele pentru testamentul modificat,
şi ţi-e clar rolul tău de executor, Lauren?
- Da. - Bine.
Atunci să trecem la împărţirea activelor.
"Cum fiica cea mare, Lauren,
"a lucrat neîncetat să mă ajute în viaţă,
"în moarte, eu, Jean Marie Bloom,
"las întreaga mea proprietate, evaluată la peste $7 milioane,
fiicei mai mici, Vanessa Pageant Bloom."
Păi...
nu ştiu despre tine, dle avocat,
dar parcă aş vrea să beau ceva.
Tată?
- Salut. - Salut.
Ai reparat tot?
Da.
N-a fost ceva să nu mă descurc.
Cred că nu trebuia să mă îndoiesc de tine.
Ce e în pungă?
- În punga asta? - Da.
Doar nişte tăiţei
New York Noodletown cu ceva acolo.
Ai luat creveţi kung pao?
E udă apa?
Apropos de asta.
Mai am de făcut câte ceva
în baia ta.
- Nu-mi spune asta. - Linişte.
Vreau să izolez chiuveta.
Să pun un duş nou.
Să-mi justific existenţa aici.
Sună bine, tată.
Ne-am înţeles, atunci.
Ne-am înţeles.
Bine, spunem o rugăciune?
Da.
Întotdeauna stric ceva ce merge bine.
Dacă ştiu că poate fi îmbunătăţit.
De asta înnebunesc pe oricine.
De asta te-am invitat la cină.
Sunt eu nebun sau e ceva între noi?
Atunci de ce mă alungi?
Sunt înnebunită după tine, Max.
Cum te uiţi la mine cu ochii ăia...
sunt pierdută.
Mă gândesc la tine când nu sunt aici.
Şi mă gândesc la tine când sunt.
Ai devenit o parte importantă din mine,
când împărtăşim aceste scurte momente.
Încetineşte.
Nu, nu pot.
Nu vreau să încetinesc pentru tine. Pentru nimeni.
De asta nu pot fi cu cineva care nu înţelege limbajul meu.
Ştiu că înveţi ASL.
Şi ştiu că e foarte afectuos. Şi adesea hilar.
Dar nu pot împărtăşi ce simt...
într-o manieră pe care s-o înţelegi.
Vreau să mă cunoşti.
Să-mi cunoşti cu adevărat inima şi sufletul,
şi să înţelegi gândurile mele cele
mai caraghioase şi mai complexe.
Sentimentele mele.
Pentru că fără asta
nu mă vei cunoaşte niciodată cu adevărat.
Da, simt şi eu că e ceva între noi.
Dar mai simt şi spaţiile goale.
Şi nu vreau să trăiesc într-un spaţiu gol.
Nu vreau să mă îndrăgostesc într-un spaţiu gol.
Îmi pare rău.
N-am înţeles... mare parte. N-am...
Ştiu.
corvin.predoiu Subtitrãri-noi Team - www.subtitrari-noi.ro