Cred că trebuia să sun mai întâi.
Nu, nu-i nici o problemă.
Să înţeleg că voi doi...
Îmi cer scuze. Nici nu...
Addison, bună.
Bună.
E atât de...
mare...
- Violet... - Să nu plâng. Ştiu, plâng, dar...
uită-te la el, parcă are 15 ani.
- Nu are 15 ani. - Are 15 ani.
Iar eu nu am fost aici.
Am fost în perioada de nebunie, ştii...
Am fost în Costa Rica, apoi în New York şi...
Ai fost la New York? Apoi am ieşit din nebunie şi m-am întors aici,
şi el are 15 ani, iar acum sunt doar un străin pentru el.
- Iar voi doi sunteţi... - E în regulă, Violet...
Nu.
Nu e.
Sunt mama lui.
Şi nu am...
Îmi pare atât de rău că nu am...
Îmi pare atât de rău...
că nu am putut...
Îmi pare nespus de rău.
Vrei să...
Vrei să-l ţii în braţe?
Pot?
Vino încoace, amice.
Hai.
Aşa.
Ia uite.
- E mama. - Bună.
E mămica ta.
Nu mai daţi târcoale. Intraţi!
Aşa am zis şi eu, dar Charlotte...
- Am zis că ai nevoie de spaţiu. - Nu voiam să te presam.
Mă simt bine. Sunt bine.
A, uite-o pe Violet. Te-ai întors.
Haide, Sheldon. Ştiai că m-am întors.
Te-a chemat cineva.
MÄƒ rog.. e posibil sÄƒ fi primit un SMS de la Charlotte..
Oameni buni, mă simt bine.
Dar haide, întrebaţi-mă. Ştiu că muriţi de curiozitate.
Să înţeleg că nu mai eşti varza cu capul şi ciudată?
- Charlotte! - Păi a zis că o putem întreba.
Plecarea asta a fost o evadare uimitoare,
şi, deşi ştiu mai bine ca oricine
că lucrurile astea nu se întâmpla peste noapte,
acum sunt pregătită...
să fiu mama lui Lucas.
Aşa te vreau.
- 'Neaţa. - Bună dimineaţa.
- 'Neaţa. - Bună.
Păi eu o să mă duc să...
lucrez ceva.
Da.
Da. Şi eu trebuie să mă pun la curent
cu observaţiile despre pacienţi din ultimele 10 săptămâni.
Mulţumesc.
Păreţi cam în vârsta ca să apelaţi la un pediatru, dar...
Oliver s-a dus până la toaletă.
Dr. Freedman, eu sunt Kelly. El e soţul meu, Scott.
Încântat.
Aici scrie că pe Oliver îl doare stomacul.
E valabil doar pentru azi sau durează de mai mult timp?
Nu e o simplă durere de stomac.
Nu a fost uşor de depistat.
Ia te uita la tine. Joci hockey, Oliver?
Nu.
Bine. Uite, eu sunt Dr. Freedman.
Va trebui să scoatem asta, ca să...
Nu pot. Nu mă lasa părinţii.
PRIVATE PRACTICE, Sezon 3, Episod 20 Traducere şi adaptare: Pisicella
Oliver...
mănâncă diverse chestii.
Chestii precum îngheţată sau prea multe prăjituri?
- Azi-noapte a mâncat o bucată de pernă. - La început erau chestii mărunte,
bucăţi din umplutura canapelei, jucării de pluş.
A început după ce m-am căsătorit cu Kelly anul trecut.
Nu ştiu dacă e din cauza schimbării...
Îl consider pe Oliver fiul meu.
Şi nu vreau să mă gândesc că apariţia mea în viaţa lui a declanşat asta.
Vă rog să-l ajutaţi! Vă rog!
- Bună. - Bună.
M-am gândit să trec pe aici, să văd dacă te simţi bine.
Sunt bine, Pete.
- Ştiu că toată situaţia e ciudată. - Nu, e minunat că s-a întors Violet.
E minunat că vrea să-l vadă pe Lucas.
E minunat, nu?
M-a sunat azi-dimineaţă. Vrea să îl vadă din nou.
I-am spus că mâine îl aduc la birou.
- Eşti şi tu de acord? - Tu eşti tatăl lui.
Trebuie să faci ce crezi tu că e cel mai bine. Addison...
- Nu eu sunt mama lui, ci Violet. - Da, dar întotdeauna tu îl culci,
te joci cu el, îi dai să mănânce, îi faci baie,
tu îl ţii în braţe când plânge.. Nu eşti un străin pentu el.
Da, dar e copilul ei.
Aş vrea să fii de acord cu asta...
să o las să încerce.
Mă sperie toată situaţia asta.
Nici măcar nu ştiu dacă Violet e pregătită.
Dar dacă e,
am nevoie de tine să mă ajuţi să accept.
Sunt bine.
Sincer. Treaba asta...
va fi ceva bun pentru Lucas.
Mulţumesc.
E penibil. Dacă băieţii din unitate ar şti
că mă consulta un ginecolog,
m-ar tachina toată viaţa.
Te-ai lovit la cap când ai leşinat în toaletă.
- Nu asta e partea penibilă din poveste. - Ginecologul ţi-a dat o trimitere.
Crede-mă, eu mă ocup doar de creier.
Mă simt bine, înţelegi? E o prostie.
Probabil am leşinat de la prea multă odihnă.
Am obţinut o permisie de 3 săptămâni
ca să fiu de faţă la naşterea copilului.
Dar nu sunt obişnuit cu modul ăsta de viaţă.
Lenjerii curate, nici o împuşcătură. Nu e normal.
Ţi s-a mai întâmplat vreodată ceva similar?
Uneori ameţesc.
- În Irak, vara e cumplită. - Ai observat probleme de văz?
- Amorţeala? Slăbiciune? - Nu.
Sunt soldat în armata americană, specimen de nota 10.
Nu există semne de contuzii.
Nu are probleme la cap.
Vezi, iubito? Ţi-am spus eu. Pocnesc de sănătate.
Dar electrocardiograma indica o uşoară anomalie.
Nu înţeleg. Aţi spus că nu are probleme la cap.
Nu, ea spune că e posibil să ai probleme cu inima.
Bună. Oliver...
Sunt un ciudat?
Te consideri un ciudat?
Odată am mâncat o bucată dintr-o carte la şcoală.
Nici un alt copil n-a făcut asta.
Am avut probleme mari cu profesorul.
- Înţelegi ce vreau să spun? E... - Ştii, atunci când...
copiii mănâncă chestii ciudate, cum faci tu,
de obicei e din cauza unui sindrom numit "pica".
- Mai sunt şi alţi copii? - Da.
Se întâmpla rar, dar e ceva ce te face special.
Deci e ceva medical? Îl poţi vindeca?
Îi pot prescrie fibre pentru durerea de stomac.
Dar "pica" poate avea cauze diverse.
Oliver...
Ai idee de ce faci asta?
Nu ştiu.
Dar nu mă pot opri.
Bine.
Salut.
Ce ştii despre sindromul "pica" la copiii de 10 ani?
Păi dacă un copil are gura plină de aşchii,
şi-ţi lipseşte o cutie de spatule linguale, e "pica". Nu e chiar aşa simplu.
Tipul ăsta de comportament poate fi cauzat de OCD (tulburare obsesiv-compulsiva),
sau de o deficienţă nutriţionala,
ori poate fi o reacţie neurologica sau post-traumatica.
- În unele cazuri, nu aflăm niciodată. - Atunci îţi vând un pont.
Copilul are un nou tată vitreg.
Cam de atunci a început şi problema.
Soluţia tatălui vitreg e să îi pună o mască de hockey ferecata pe fată.
Voiam să vorbesc cu Violet, dar e abia prima ei zi.
N-aş vrea... Îl consulţi tu? Sigur. Sunt fericit că sunt soluţia de rezervă.
Merci.
Ne mai vedem.
Ştii, mă bucur că Sheldon e meticulos, dar data viitoare când plec în concediu,
aminteşte-mi să-mi las pacienţii pe mâna cuiva care nu notează chiar totul.
Deci...
Deci..?
Care-i treaba cu tine şi Charlotte?
- Eu te întrebam despre tine. - Ai spus "Deci".
- Da, adică "Cum te simţi?". - Mă simt bine. E aşa incredibil?
2 luni fără nici un telefon, e-mail sau carte poştală...
Şi acum zici doar că te simţi bine?
Mă simt bine.
Serios.
Ştii, m-aş simţi şi mai bine
dacă aş fi ştiut de dinainte de a mă întoarce
- ca Pete s-a cuplat cu Addison. - A, da. Scuze. Ar fi trebuit să...
Ba nu, stai! Nici un telefon, e-mail sau vedere.
Bine.
Bine. Îmi pare rău.
Mulţumesc.
Deci care-i treaba cu tine şi Charlotte?
Menţin o distanţă matura şi profesională.
Vrea să fim prieteni.
Iar tu ce vrei?
Viaţa-i grea şi complicată.
Da, mie-mi spui...
Mă bucur că te-ai întors.
Lucia... Ştiu că îţi faci griji pentru Carl.
Dar dacă are vreo problemă la inimă.
- Dr. Bennett o va depista. - Sper.
- E cel mai bun din domeniu. - NU, vreau să spun că sper că...
va găsi o problemă.
E a patra detaşare pe front.
Când aud la ştiri că a explodat o bombă care a ucis 6 militari,
mă întreb dacă şi Carl e printre ei.
Când vin ofiţeri în cartier,
mă rog să nu se oprească în faţa casei mele.
Mă simt de parcă aştept să moară.
Nu prea înţeleg ce îmi ceri.
Dacă aţi putea să găsiţi ceva sau să spuneţi că aţi găsit ceva,
o problemaa care să îl împiedice să se mai întoarcă în Irak...
Îl iubesc. Ajutaţi-mă să îl ţin în viaţă.
Alea sunt tomografiile lui Carl?
Şi acum ce faci, nici nu mai vorbeşti cu mine?
Ştii ce? Azi chiar nu am nici un chef, Sam.
- Poartă-te ca un adult. Foloseşte cuvinte. - M-am despărţit de Vanessa.
Îmi pare rău.
Sincer. Ştiu că nu m-am înţeles mereu cu ea...
O detestai. Detastai relaţia noastră.
Aşa că nu spune că îţi pare rău.
E o minciună. Ştim amândoi.
Vezi tu... Tu vrei şi să ai prăjitura, dar şi să o mănânci.
Dar ştii ce? Nu poţi, pentru că eu sunt prăjitura.
Iar din momentul ăsta, îţi iau prăjitura.
Nu mai primeşti prăjitura. Şi să ştii că sunt o prăjitură bună.
Cu 2 straturi de ciocolată, cremă şi zmeura deasupra.
Tu nu mai primeşti prăjitura. Aşa că taci din gură.
Bine.
La Carl, artera descendenta stânga e obturata. Asta transformă soţiile în văduve.
Noroc că am depistat-o. L-ar fi putut ucide.
Şi ce vei face? E un candidat perfect pentru dilatare arterială.
După aceea, va fi ca nou.
Poate se rezolvă cu medicaţie.
Stai. Tipul se duce la război, Addison.
Vrei să îi încetineşti frecventa cardiaca, întregul sistem?
Crezi că va fi la nivelul
la care trebuie să fie dacă ia beta-blocante?
Probabil nu. Ar fi trimis acasă.
Cu alte cuvinte, vrei să fac ceva mai puţin eficient
- ca să iasă din armată? - Nu e vorba de mine, Sam.
Lucia va naşte. Vrea să aibă şi un soţ în viaţă.
Nu poţi avea întotdeauna ce vrei.
Nu ştiu.
Operaţia pare riscantă.
Dar dacă iau medicamente, nu mai pot pleca pe front.
Nu pot spune cu certitudine,
dar e posibil să îţi afecteze activitatea.
Dar iubitule, dacă eşti bolnav, atunci...
Nu sunt bolnav.
Nu sunt. Am o problemă, iar dr. Bennett o poate rezolva.
Mă ocup cu identificarea bombelor şi explozibilelor.
Oamenii din echipa mea depind de mine să rămân în viaţă.
Şi eu depind de tine să rămâi în viaţă.
La fel şi copilul tău.
Armata te poate înclocui. E nu.
Puteţi rezolva problemă prin operaţie, să mă faceţi ca nou?
Da.
Aleg operaţia. Sunt militar. Cu asta mă ocup.
Şi vreau să mă duc înapoi.
Cum merg treburile cu tatăl vitreg.
- De când s-a căsătorit cu mama ta? - E un tip de treabă.
Nu am avut niciodată un tată,
aşa că facem tot felul de lucruri împreună. Chestii distractive.
Dar cred că îl cam sperie
- treaba asta cu mâncatul. - Dar mama ta?
- Ea mi-a adus masca. - Mama ţi-a luat masca?
Da.
Ce părere ai despre masca?
E incomodă,
dar mă ajuta într-un fel să mă opresc.
Fără ea, pur şi simplu mănânc tot ce prind.
Nu ştiu ce e în neregulă cu mine.
O fac fără să mă gândesc.
Nu e un lucru neobişnuit, chiar şi pentru adulţi.
În sensul că, dacă am în casă
o pungă începuta cu chipsuri cu sare şi oţet
când urmăresc "House Hunters"...
În fine... Hei, nu! Alea sunt decorative.
Scuipă.
Mulţumesc.
Ştii, ar fi foarte uşor să îţi găseşti o slujbă.
Nu trebuie decât să-l suni pe fratele tău.
Dacă ai o recomandare de la Derek,
toţi se vor bate pentru tine.
Da, dar cu un preţ... Teorii şi de-alde "ţi-am spus eu",
şi "iar ai dat-o în bară".
Totul are un preţ.
Lupta pentru ea, Sam.
Nu înţeleg.
Addison.
Lupta pentru ea.
O iubeşti, nu?
Addison e cu Pete.
Iar mama copilului s-a întors şi acum e totul ciudat.
E o ocazie perfectă.
Şi nu mi-ai răspuns la întrebare.
O iubeşti?
Atunci luptă pentru ea.
Amelia, tu eşti ca un membru al familiei,
aşa că o să-ţi spun cu frumosul:
Taci din gură!
E interesant faptul că
în sala de operaţii eşti un chirurg strălucit, care preia conducerea
şi nu face compromisuri,
dar nu poţi face la fel şi în viaţa personală.
- Nu e aici. - Pot să o aştept?
Intră. Eu beam ceva.
Atunci...
îmi dai şi mie?
Eu, femeia pe care ai numit-o jucărie sexuală?
N-ar fi trebuit să spun asta.
Ce a fost între noi... a fost mai mult de atât.
Da, sigur.
Charlotte... uită-te la mine.
A fost mai mult de atât...
mult mai mult.
- Ar trebui să plec. - Ar trebui.
Spune-i lui Violet că am trecut pe aici. Bine.
Poate ar trebui să pun un afiş cu "Da, sunt aici,
nu va mai holbaţi".
Mă bucur că eşti aici şi că te simţi mai bine...
sau ca tu crezi că te simţi mai bine.
Chiar mă simt mai bine, Pete.
Plecarea în Costa Rica te-a ajutat?
Costa Rica a fost varză.
Am băut mult.
Dar într-o zi,
m-am dus la aeroport şi...
pur şi simplu nu am putut să mă urc într-un avion şi să mă întorc în L.A.
Pur şi simplu n-am putut.
Aşa că m-am dus la New York, şi m-am hotărât să rămân acolo.
Chiar m-am dus la un interviu pentru o slujbă.
Aveai de gând să rămâi la New York?
Nu, nu. Adică da, credeam că o să rămân, dar...
Nu, de fapt nu.
A fost ceea ce noi, terapeuţii, numim "moment de criza".
Într-un fel a fost începutul deciziei mele de a mă întoarce aici...
la Lucas.
Înţelegi ceva?
Nu. Nu mai înţeleg nimic în ceea ce te priveşte
de ceva vreme.
Nu e vina ta.
Nu tu ţi-ai declanşat nebunia.
Dar mi l-ai lăsat mie pe Lucas
şi mi-ai cerut să am grijă de el.
Şi asta am făcut. Asta fac.
De aceea trebuie să te întreb...
cu adevărat...
Chiar te-ai întors, Violet?
Da.
M-am întors.
Ceva e în neregulă cu Cooper.
În sensul că a făcut infarct,
şi trebuie să dăm fuga la spital,
sau în sensul că nu-ţi da atenţie,
şi vrei să vorbeşti despre asta, dar te face să te simţi demnă de milă,
aşa încât vrei să te defulezi pe mine
înainte de a vorbi efectiv despre ce s-a întâmplat? Taci din gură, Sheldon.
Aha, deci e a doua variantă.
A venit aseară,
ce-i drept, o cauta pe Violet.
- Şi totuşi a intrat, a băut ceva... - Spune-mi că nu te-ai culcat cu el.
Nu am făcut nimic cu el.
Era să ne sărutăm.
Dar dintr-odată, a dat fuga la uşă.
Unii oameni ar putea numi asta un tipar.
Da, corect, e un tipar.
Se apropie, apoi fuge. Se apropie, apoi fuge.
Omul ăsta e dus cu pluta.
Bună dimineaţa.
Ce bine arată!
I-am pus de mâncare în chestiuţă asta portocalie.
- Îi plac Elmo-urile zâmbăreţe. - Okay.
Scutece, şerveţele, câteva jucării.
Adora broscuţa asta moale.
Dar maimuţica aia atârnătoare? Credeam că...
Îi place şi aia, dar broscuţa moale...
E pe primul loc, să-nţeleg.
Da. Da.
Bine. Broscuţa moale, maimuţica atârnătoare, snack-uri zâmbăreţe...
Cred că am înţeles.
Dacă ai nevoie de ceva, mă chemi pe mine sau pe Addison.
- E broscuţa ta.. broscuţa ta. - Îl pot lua eu?
În regulă, uriaşule.
Aşa.
Puteţi pleca. E în regulă.
I-aţi dat vitamine şi o oră de terapie,
după care a venit acasă şi a mâncat pământ. La propriu.
Aşa cum am încercat ieri să vă explic, putem lucra cu el.
Dar nu întotdeauna există o soluţie simplă.
Tot ce putem face noi e să lucrăm
pentru a-i redirecţiona nevoile spre alte lucruri.
- Direct din stratul de flori.. Pământ. - Îmi pare rău.
Kelly, nu crezi că el vrea să schimbe situaţia?
Cred că dacă ar vrea, ar reuşi.
Şi mi-e teamă că toată treaba asta va fi prea mult pentru Scott.
A avut răbdare.
A fost un înger.
Dar am pretenţia de la voi, profesioniştii.
- Să faceţi ceva. - Cu alte cuvinte, spui că
te interesează mai mult să îţi păstrezi soţul
- decât să-ţi ajuţi copilul? - Cooper...
Vreau doar...
să fie un copil normal.
O mască pe faţă nu îl face să se simtă normal.
- Eu încerc să îl ajut. Dar voi? - Să dăm puţin înapoi...
Uite, văd mulţi copii cu multe probleme,
şi ceea ce încerc să spun e ca Oliver suferă.
Suferă dintr-o cauză, şi trebuie să mă laşi să aflu...
să îl laşi pe Dr. Wallace să afle care e acea cauza.
Şi oricât de greu îţi este ţie, lui îi este şi mai greu.
A fost o atitudine neprofesionista.
Ar trebui să îşi facă griji pentru fiul ei,
nu pentu soţ sau pentru ea. Şi crezi că dacă te iei de ea, ajuţi cu ceva?
Eşti agitat din cauza acestui pacient şi din cauza lui Charlotte.
- Charlotte nu are nici o legătură. - Poate că da, poate că nu.
Dar ceva la ea încă te calcă pe bătături.
Noi o numim "calcare pe bătături".
Da. Mi-a povestit despre seara trecută.
Nu e treaba ta.
Ba da, dacă afectează un pacient comun.
Nu încerc să repar ceva din motiv ca viaţa mea e defectă.
Viaţa mea e bună. Pacientul e defect.
Rezolvă-l.
- E totul în regulă? - Da, da, da.
E cu biberonul.
Violet, dacă e prea mult pentru tine...
Nu. Nu.
Nu e prea mult.
Nu e destul.
Ar fi fost altceva dacă eram o mamă rea,
dacă m-aş fi purtat urât sau mi-aş fi bătut copilul.
Dar eu... nu sunt mama deloc.
Ba eşti.
Eşti mama lui.
- Tu îi eşti mama mai mult decât mine. - Violet...
Îmi pare rău.
Mi-ai salvat viaţa.
I-ai salvat viaţa lui Lucas.
Şi sunt recunoscătoare, crede-mă.
Dar...
Situaţia asta...
Tu şi Lucas, tu şi Pete...
Mă aşteptam la multe când m-am întors,
dar nu să văd că fiul meu te iubeşte pe tine.
Eu nu pot aveac opii. Ştiai?
Mai am cam un ovul
sau ceva îngrozitor de genul ăsta,
şi... am acceptat situaţia.
Sincer. M-am împăcat cu ideea.
Nu eram o femeie din aceea, nebună,
care plângea de fiecare dată când vedea un copil.
Am ţinut în mine.
Dar apoi a apărut relaţia cu Pete...
şi asta l-a inclus şi pe Lucas.
Şi a fost aşa de înfricoşător...
să îmi permit să...
mă bucur de el..., să îl iubesc.
Dar când am reuşit, m-am simţit...
de parcă fusesem defecta...
iar Lucas m-a reparat.
Iar acum nu-mi pot imagina viaţa fără el.
Nu pot...
Iar acum tu te-ai întors şi... şi sunt încântata...
că te-ai întors. Sincer.
Pentru că îmi place de tine,
iar ceea ce ţi s-a întmplat a fost aşa de...
Dar pentru mine, întoarcerea ta înseamnă...
este... eu sunt...
Vreau să spun că şi pentru mine e greu.
Aş vrea atât de mult să te pot urî!
Aş vrea să-ţi trag un pumn în faţă!
Ar trebui să plec. Iar tu...
te descurci bine... cu el.
Ştiu.
Nu-i aşa?
Nu eram sigură că voi putea.
Nu m-am priceput niciodată la copii.
Cu copiii altora. Dar...
mă pricep să am grijă de fiul meu.
Te va alege pe tine...
pentru că eşti mama lui, ştii...
În final, te va alege pe tine.
Despre ce vorbeşti?
Există mulţi copii adoptaţi.
Îşi iubesc mamele adoptive.
Nici măcar nu se gândesc la mamele biologice.
Nu vorbeam despre Lucas.
- Ce s-a întâmplat? Vai, DUmnezeule! - Am avut o ceartă cu Scott.
Despre Oliver. Ne-a auzit, s-a supărat şi a fugit... L-am găsit în garaj. Era livid
- şi speriat. - Ce ţineţi în garaj?
- Orice...insecticid, produse de grădinărit. - Oliver, îmi poţi spune ce ai mâncat?
Îmi poţi spune ce ai înghiţit?
Vreau analize complete, analiza toxicologică.
- Şi să-i dăm 50g de cărbune. - Ce înseamnă asta? Ce faceţi?
Îi vor face spălaturi gastrice.
Oliver. Hei, amice, îţi vei reveni.
E o operaţie de rutină.
Mă întorc.
Soţia chiar te iubeşte.
Trebuie să-i fie greu
să stea mereu cu grijă.
Credeţi că eu nu-mi fac griji pentru ea, mai ales acum?
La naiba, ştiu că ar trebui să fiu cu ea. Ştiu.
Un bărbat ar trebui să fie lângă copilul lui.
Dar ştiţi, Lucia va fi aici când mă voi întoarce,
dar dacă eu rămân aici,
nu voi putea spune acelaşi lucru despre colegii mei. Mai sunt şi alţii
care te pot înlocui pe front.
Dacă ar gândi toţi aşa, cine ar mai lupta pentu noi? Mă gândesc că soţia ta
ar prefera să lupţi pentru ea.
E o chestie de femei.
Atunci să mă faceţi bine,
iar eu voi lupta şi pentru ţara şi pentru ea.
Vasele s-au calcifiat.
Nu ştiu dacă stentul va rezista.
Îl deschid şi fac un bypass pe artera.
Stentul ar trebui să comprime şi să închidă ruptura.
Ai putea aştepta, să vezi dacă rezista.
Dacă treci pe bypass, nu se va mai putea întoarce pe front.
În regulă, anunţa sala de operaţii ca voi face un bypass.
Mobilier de grădină, Oliver?
Ai mâncat mobilier de grădina mucegăit.
Doar căptuşeală.
Da, ştiu. Am văzut-o când a ieşit.
Te va durea gâtul o vreme,
dar vom face nişte analize, să ne asigurăm că e totul bine,
şi apoi te trimitem acasă. Bine?
O să mănânc din nou diverse chestii.
De ce nu mă ţineţi aici
şi nu îmi coaseţi gura? Crede-mă că dacă aş avea voie să cos gura unui copil,
aş fi un medic pediatru foarte bogat.
Tu gândeşte-te doar că trebuie să te însănătoşeşti.
De partea cealaltă mă ocup eu. Mă duc să-ţi aduc nişte apă.
Lucas nu e aici. Bona s-a dus să...
Nu-i nimic.
Voiam să vorbim despre noi.
Aşa?
A, nu.. nu mă refeream la noi doi.
Ci la ce vom face în privinţa lui Lucas.
Adică cum?
Am comandat de pe internet un pătuţ
şi îl pimesc joi.
Iar casa mea e deja sigură pentru un copil.
Şi am comandat scutece, scaun pentru maşină, jucării
- şi tot ce trebuie. - Nu e nevoie să-i cumperi lucruri, Violet.
Păi voi avea nevoie de ele.
Şi mă gândeam că am putea pune la cale un program,
şi aş putea plăti jumătate din onorariul bonei,
şi sunt pe deplin dispusă să te despăgubesc
pentru orice cheltuială cu copilul
- pe care ai făcut-o... - Stai, stai puţin.
Despre ce vorbeşti?
Uite... Ştiu că nu se va întâmpla imediat.
Ştiu că e un proces.
Aşa că mă gândeam că i-am putea oferi lui Lucas o perioadă de tranziţie foarte lentă.
La început cu vizite zilnice, apoi poate chiar să rămână peste noapte,
poate o săptămână la tine şi una la mine...
Nu.
Nu?
Te-ai întors de două zile.
Hai să o luăm încet.
De curând te gândeai să te muţi la New York,
pentru numele lui Dumnezeu... Corect. Dar ţi-am spus, a fost un moment de criză.
Ceea ce pentu mine înseamnă că nu ţi-l pot da pe Lucas.
OK. Pete, hai să o luăm încet, să o luăm de la început.
Tot ce spun e că aş vrea să împărţim...
- Nu. - Ce...
Fiul meu nu va face parte din terapia ta.
- Sunt tatăl lui. - Iar eu sunt mama lui.
Care l-a abandonat.
Ai venit la uşa mea şi l-ai abandonat.
Asta a fost o lovitură josnică, Pete.
Doar ştii prin ce am trecut. Doar ştii ce am...
Mă cunoşti.
Haide, Pete. Mă cunoşti doar.
Da, te cunosc, dar aici nu e vorba despre tine.
Trebuie să fac ce e mai bine pentru Lucas.
Deci...
Fiul tău se lupta cu "pica",
pe care o ai şi tu, şi nu ai spus nimic,
nici lui, nici nouă.
Ai minţit.
De când crezi că o ai?
De când eram copil.
Dar numai când eram stresată
sau când lucrurile mergeau foarte rău.
Dar am reuşit să o controlez.
M-am forţat să mă abţin...
până azi.
- Cu Oliver bolnav, a fost aşa stresant... - Stresant pentru tine?
Pentru el e stresant. Are doar 10 ani.
Se simte un ciudat din cauza acestei probleme,
are imbolduri pe care nu ştie să le controleze,
iar tu, în loc să îi spui că ai aceeaşi afecţiune, i-ai pus o mască pe cap.
Am crezut că aşa se va opri.
Am vrut să îl scap de boala asta.
Dar l-ai minţit, astfel că nu te va mai crede niciodată...
cu privire la nimic.
Când te-am deschis, am văzut că arterele coronariene
sunt prea calcifiate pentru a ţine stentul.
Dacă nu aş fi făcut un bypass,
ai fi suferit un infarct.
Dar acum eşti bine.
Şi cât e perioada de recuperare?
Nu cred că vei mai putea fi militar activ.
Ştiu că eşti supărat...
V-am spus că nu îmi doresc asta.
Nu îmi doream asta.
Eşti în viaţă, Carl. Ai o soţie care te iubeşte, vei avea un copil.
Nu e un rezultat rău.
Asta îşi doreşte majoritatea oamenilor.
Pentru asta lupta majoritatea oamenilor.
I-a fost greu.
A-ţi minţi copilul ar trebui să fie greu.
Dacă vrei să fii părinte, nu ar trebui să faci asta.
Nu ar trebui să minţi.
Nu, nu ar trebui.
Nici un părinte nu ar trebui.
Dar dacă o fac şi provoacă o traumă,
dacă acel copil, sau orice copil, e traumatizat de o minciună
sau de o omisiune,
atunci chiar va trebui la un momment dat să vorbească despre asta.
Ce-ar fi să intri şi să iei un loc?
Ce-ar fi să stăm de vorba pur şi simplu?
Nu avem despre ce vorbi.
Amelia mi-a spus ce s-a întâmplat cu Carl.
De ce ai făcut-o?
Nu am avut de ales.
Ai fi putut pune un stent.
Da, dar am ales să îi salvez viaţa.
Aveai dreptate, Sam.
Eşti "o prăjitură".
O prăjitură... foarte bună.
Eşti un tip bun.
Şi ştiu că poate nu crezi,
dar ai procedat corect.
"Am procedat corect"...
M-am săturat să tot "procedez corect".
Măcar o dată...
ar trebui să procedez greşit.
Sam.
Nu, S...
Nu, Sam.
Ce naiba faceţi?
Îmi pare rău. M-a sărutat, iar eu nu l-am oprit.
Iar eu... nu pot... nu vreau să stau în cale.
Înţelegi?
Lucas are nevoie de o mamă, iar tu ar trebui să fii cu Violet.
Nu, nu, nu. Nu fă asta. M-am săturat de scuzele tale.
Cum te sperii puţin, începi să te porţi nebuneşte.
Bau-Bau! Revino-ţi!
Pentru că am avut parte de nebunie.
Nu mă mai întorc la asta.
Aşa că, dacă vrei să fii varză, fii varză.
Dacă vrei să fii cu Sam, fii cu Sam.
Dar nu-ţi bate joc de mine, Addison.
Ai dreptate.
Sunt speriată.
Te iubesc pe tine şi îl iubesc şi pe Sam.
Iar tu mă iubeşti şi pe mine, şi pe Violet.
Şi chestia care...
pune capac la toate e Lucas.
Îl iubesc atât de mult pe Lucas..
Sunt tata singur.
Nu fac asta din amuzament.
Aşa că, mă alegi pe mine sau nu,
dar eu nu voi aştepta.
O urăsc.
A minţit.
Minciună nu e bună.
Şi te-a făcut să te simţi rău.
Dar ştii, era speriată
iar atunci când părinţii sunt speriaţi,
uneori fac greşeli.
Da. Oricum, nu o iert.
M-ar fi putut ajuta.
Ea e adultul.
Se presupune că ea trebuie să procedeze corect.
Ştii, când eram cam de vârsta ta,
am aflat că părinţii mei mă minţiseră,
şi nu am vrut să îi iert.
Şi... nu e o abordare bună.
M-a întors pe dos.
Cu ce te-au minţit?
Mai avuseseră un copil înainte de mine.
Se numea Andy.
Timp de 8 ani a fost fiul lor, iar apoi...
s-a îmbolnăvit şi a murit.
Iar după câţiva ani, m-au adoptat pe mine.
Dar nu mi-au spus niciodată de Andy.
Aşa că, am crecut crezând că sunt singurul lor fiu.
Iar când am aflat...
m-am simţit ca un înlocuitor.
M-am gândit că nu mi-au spus despre Andy pentru că pe el l-au iubit mai mult.
Şi nu am vrut să îi iert.
Da, şi apoi i-ai iertat, şi totul a fost minunat.
Final fericit. Bla bla bla...
Nu.
Nu, nu i-am iertat.
Îi iubesc în continuare.
Şi ştiu că m-au minţit
ca să mă protejeze de durerea lor.
Şi că nu am fost un simplu înlocuitor.
Ştiu că m-au iubit pentru ceea ce eram, ceea ce sunt,
aşa cum te iubesc pe ţine mama ta şi Scott.
Dar nu i-am iertat.
Ceea ce e surprinzător, pentru că eu credeam că i-am iertat.
Ideea e să nu fii ca mine. Găseşte o modalitate să o ierţi.
Va trebui să te străduieşti serios.
Bine?
Bună. Pot să stau aici cu tine? În casa e multă tensiune.
- Addison şi Pete se ceartă... - Da, da, ştiu.
Se despart?
E o chestie bună...
Vrei să taci din gură?
Te rog taci.
De fapt ce cauţi aici?
Bântui de colo-colo, asişti la operaţii,
asişti la vieţile celorlalţi, încerci să repari diverse,
dar cu viaţa ta nu faci nimic.
Trezeşti o femeie din comă, nu ai o slujbă
pentru că nu vrei să vorbeşti cu fratele tău,
şi totuşi vii să îmi dai mie sfaturi despre viaţa mea?
Rezolvă-ţi tu problemele înainte să te ocupi de ale mele.
Dacă vrei să stai aici, n-ai decât.
Dar ţine-ţi gura închisa.
Arăţi super când te enervezi.
- Nu mă mir că Addison te... - Amelia!
Măcar tu ştii ce vrei.
Nu, Sam.
Adică tu ştii...
cine eşti... şi ce vrei...
şi ce e important pentru tine.
Dar eu... eu sunt varză.
Eu nu am nimic, nu am pe nimeni,
şi nici măcar o vagă idee cine sunt
sau ce fac sau de ce.
Şi am făcut unele lucruri, Sam...
Am făcut unele lucruri rele...
Şi nu mai ştiu ce fac.
Acum o să tac.
Părinţii mei au mai avut un copil înaintea mea. Care a murit.
- Pe bune? - Da.
- Nu mi-ai spus niciodată. - Probabil nici nu ţi-aş fi spus,
dar Sheldon e enervant.
Crezi că e posibil să mă fi supărat aşa tare pe Charlotte pentru că m-am simţit
un înlocuitor al primului ei soţ, aşa cum m-am simţit cu părinţii mei?
Mda.. a fi a doua alegere...
Probleme de iertare...
Are logică.
Uau.. Cooper...
E o mare realizare.
Mare şi bună.
Crezi că ar trebui să încerc să o recuceresc?
Cred că ar trebui să încerci.
Crezi că eu ar trebui să încerc să îl recuperez pe Lucas?
Adică cum, să îl recuperezi?
Voi deschide proces pentru custodia lui Lucas.
Crezi că aş putea câştiga?
Sincronizare: DISTEL SUBS.ro TEAM (c) www.subs.ro