Asta a intenţionat Destiny de când a intrat în acest sistem solar.
O să supravieţuim.
O să ajungem acasă.
Nava a venit aici cu un motiv.
Nava e propulsată de stele.
El şi Young sunt în tabere opuse.
Nu sunt sigură care e cea mai bună alegere.
Pretindem că nu s-a întâmplat nimic.
Trebuie să fim pregătiţi pentru următoarea întâlnire.
De dragul echipajului.
Vreau să văd nava extraterestră.
Încercai să-mi distragi atenţia ?
Să nu observ ce făcea Rush ?
Ştiam că se va întâmpla, dar nu ştiam când.
Navigaţia, propulsia şi multe alte sisteme
au fost complet blocate cu un cod principal
pe care n-am reuşit să-l spargem.
Un dispozitiv străbun ca acesta e o sentinţă la moarte.
Nu te opresc, Rush.
Du-te, aşează-te pe el, eşti invitatul meu.
UMAN sezonul 1, episodul 14
Traducerea şi adaptarea: squall & Mr H.
Mi-ai văzut ochelarii ?
Pe cutia de pâine.
Te-ai trezit devreme.
Serios ?
Credeam că o să mai dormi.
Am de lucru.
Ora 4:00 ?
Ce ?
Dr. Browning.
Da, astăzi e, corect.
Ascultă, eu...
n-o să reuşesc să ajung astăzi.
Nicholas...
N-ai de ce să-ţi faci griji.
STARGATE UNIVERSE
Ok, cine poate să-mi spună însemnătatea algoritmului lui Shor ?
E un algoritm cuantic, folosit pentru factorizarea numerelor întregi.
E important deoarece poate, teoretic,
că descompunerea numerelor mari e imposibil de calculat.
Această presupunere e validă pentru computerele clasice.
Nu se cunoaşte un algoritm clasic care să poate ţină seama de polynomial time.
D-le profesor Rush ?
Da.
Foarte bine.
Nicholas !
Nicholas ?
- Ce cauţi aici ? - Îmi pare rău, Constance, nu acum.
Credeam că o duci pe Gloria la oncolog astăzi.
A vrut să se ducă singură.
Nu pare genul ei. Eşti sigur că a vorbit serios ?
- Da, foarte sigur. - Nick, ce e cu tine ?
Credeam că o să fii îngrijorat.
Sunt. Foarte îngrijorat.
Da ?
A revenit.
Bănuiam eu.
Serios ? N-ai...
n-ai spus niciodată asta.
Nu.
Nu pot să mai trec iarăşi prin asta.
Nu pot.
Nick ?
Nick, eşti acolo ?
Da, da.
Vii acasă ?
Nick...
Da, curând.
Profesor Rush ?
Profesor Rush...
- Salut, sunt Daniel Jackson. - Chiar aşa.
Îmi pare rău că vă acostez aici.
Am trecut pe la biroul dvs. şi mi-au spus că n-aţi fost acolo astăzi.
Ştii, n-am timp de asta.
De fapt, cred că o să vreţi să auziţi ce am să vă spun.
Putem discuta într-un loc mai privat ?
Vrei să-mi spui despre programul Stargate.
Dilema voastră actuală...
cum să deblocaţi al nouălea şi ultimul simbol al Porţii.
Mai exact, de câtă energie veţi avea nevoie.
De unde ştiţi astea ? Aceste detalii sunt secrete.
Proiectul nici n-a primit un nume, nu ?
Ce zici de "Icarus" ?
Ştiu deoarece totul s-a întâmplat deja...
iar tu eşti doar o închipuire a imaginaţiei mele.
Retrăirea acestor momente e un rău necesar,
un efect secundar nefericit al unui proces pe care nu-l pot controla
şi care continuă să-mi tot stea în cale.
Tu, Universitatea, norii de pe cer
sunt doar un vis,
o amintire îndepărtată,
una care aş fi preferat să dispară.
Ce naiba se întâmplă ?
Pulsul e puternic,
presiunea sanguină ridicată, însă nu dramatic.
N-a vrut să implice pe nimeni.
Eu sunt la comanda navei, ceea ce înseamnă
că nu faceţi nimic fără să mă implicaţi şi pe mine.
Înţeles ?
Ce sunt astea ?
Am modificat interfaţa.
Sperăm să ne poată permite folosirea scaunului fără vătămarea subiectului...
- Şi ? - Rush e primul subiect.
- Să-l trezim. - Nu pot.
Întreruperea conexiunii extern poate fi foarte periculos.
Trebuie s-o facă singur.
Uite ce, cu sau fără mine, Rush tot ar fi făcut-o.
Chiar şi după ce s-a întâmplat cu Franklin ?
E singura cale de a debloca sistemele navei.
Codul trebuie să fie undeva în baza de date.
Să-l lăsăm pe Rush un moment. Dacă vrea să se sinucidă, asta e.
De unde ştii că modificările făcute n-or să dea greş, punând în pericol toată nava ?
Nu ştiu.
Cum funcţionează noua interfaţă ?
Am creat un tampon pentru a încetini transferul informaţiilor.
De asemenea, am limitat conexiunea către
un interval îngust al subconştientului subiectului.
Asta ar trebui să-i protejeze majoritatea creierului.
În cel mai rău caz, sperăm că doar amintirile vizate pot fi pierdute.
Iar dacă funcţionează, datele stocate în computerul navei
ar trebui să-i fie disponibile lui Rush prin intermediul unui vis.
- Un vis ? - Unul semilucid.
Un fel de reamintire stimulată a amintirilor în chestiune.
Cum se trezeşte ?
Există un declanşator încorporat.
Ar trebui să-l vadă ca pe o uşă.
Tot ce trebuie să facă e s-o deschidă şi să treacă prin ea.
Pare stabil pentru moment.
Ok, să zicem că funcţionează.
Ai vreun răspuns ? Ştii ce face Rush acolo ?
Nu.
Dacă merge ceva prost, opresc totul.
Urcă într-un avion. Du-te.
Nu vreau să mă duc singură.
- Merg eu cu tine. - Mulţumesc.
Adevărul e că, oricât aş vrea...
nu ştiu dacă am tăria.
Nicholas ?
Doamne, Nick...
Nu-ţi face griji.
Nu mi-am pierdut minţile, cel puţin nu încă, însă aşa cum vezi, sunt ocupat.
Ignorarea problemei nu ajută pe nimeni.
Doar te îngropi în muncă astfel.
Are nevoie de tine...
Ştii, mulţumesc pentru grijă,
însă n-am nevoie de distrageri acum...
Asta reprezintă pentru tine soţia ta muribundă, o distragere ?
Nu, bineînţeles că nu.
Vrea să meargă acasă, pentru ultima dată.
- Ar trebui s-o duci. - Constance...
Ştiu că eşti bine intenţionată, serios.
Dar nu pot pleca nicăieri,
nu acum.
- Hei. - Hei.
- Suntem în regulă ? - Sigur.
De ce n-am fi ?
Ai ales să stai singur aici în loc să stai cu mine.
Păreai ocupată.
Trebuie să ştiu că vom fi bine.
Ştiu că tu crezi că te-am trădat şi îmi pare rău.
N-am vrut să te rănesc.
N-o să se mai întâmple niciodată.
Prietenia ta înseamnă prea mult pentru mine.
Aici nu te plictiseşti niciodată.
Vrei să vedem unde am ajuns ?
Ce avem ?
Priveşte.
- Acelea sunt clădiri ? - Au fost.
Par a fi ruine.
Primul semn al unei civilizaţii pe o planetă de aici.
- Umană ? - Nu sunt semne de viaţă.
Ar trebui să mergem să verificăm.
- Avem şase ore. - Echipaţi-vă.
- Vreau să merg şi eu. - Şi eu.
Chloe a studiat munca dr. Jackson.
- Serios ? - Chiar aşa ?
Da.
- Spune ceva arheologic. - Stratificare.
- Foarte bine. - Mulţumesc.
În plus, n-ai spus că ai studiat istoria antică ?
- Aşa e. - La Harvard.
Nu văd cum ne ajută asta la miliarde de ani lumină de Pământ, însă fie.
Sunt sigur că am stabilit că nava asta nu e mai sigură decât oricare altă planetă.
Răpită de extratereştrii, chiar aici.
Nu mă deranjează că mergeţi şi voi, n-am spus niciodată asta.
Doar aveţi grijă.
Da, d-le.
Fiecare cod care a fost descifrat,
fiecare cifru din ultimele două milenii
s-a bazat pe acelea de dinaintea lor.
Acest cod, totuşi, e atât de vechi
încât nu există un predecesor cunoscut.
Vorbiţi de o proto-criptare ?
Exact.
Cum o atacăm fără o bază, atunci ?
Niciunul ?
Nimic ?
Nu vede nimeni un tipar în asta ?
Atunci la ce vă pricepeţi ? Ce căutaţi aici ?
Nici măcar n-am mai văzut acele simboluri până acum...
Ba da, le-aţi văzut !
Le-aţi văzut pentru că eu le-am văzut, iar voi toţi sunteţi eu !
Ieşiţi afară ! Toţi, ieşiţi afară !
Nu e vina lor.
Da, ştiu.
Eu sunt cel ce n-o poate rezolva.
În ciuda faptului că e chiar în faţa mea.
Te-ai mai gândit la ce am vorbit ?
Da...
şi o să dau greş şi acolo.
Poftim ?
Rezolvarea problemei formării celui de-al nouălea chevron.
Îmi voi dedica doi ani şi jumătate din viaţă pentru asta.
Între timp, soţia mea...
o să-şi petreacă ultimele zile singură
în timp ce eu sunt plecat,
încercând să rezolv acea mică problemă...
Apoi un puşti,
un copil mare,
fără cine ştie ce educaţie
o să apară în ultimul moment
şi o s-o rezolve.
Pur şi simplu.
N-are ambiţie.
Îşi petrece majoritatea timpul jucând jocuri ridicole,
totuşi el e geniul care eu nu voi fi niciodată.
El ar trebui să fie aici acum,
să vadă ce văd eu.
Uite ce...
evident nu eşti în apele tale acum.
Înţeleg prin ce treci.
Da, ştiu.
Mi-am pierdut soţia şi nu puteam face nimic s-o salvez.
E un sentiment groaznic, de neputinţă.
Da, soţia mea nu e răspunsul.
Datele vin mai repede când sunt cu ea,
însă asta n-o să mă ajute dacă nu le pot interpreta.
E un tipar pe care nu-l văd.
Dacă ai nevoie de timp, ia-ţi, fii alături de ea.
Asta e cel mai important acum.
E mai important decât orice.
Da, mersi, ai fost de mare ajutor.
Îţi curge sânge din nas.
Kino n-a putut reda întreaga frumuseţe a acestui loc.
E incredibil.
Grozav.
Se pare că n-a mai fost nimeni pe aici
de foarte mult timp.
Avem cam şase ore să ne dăm seama ce s-a întâmplat.
Să cercetăm.
Progrese ?
I-a sângerat nasul. S-a oprit acum.
Asta ce înseamnă ?
Nu ştiu exact, însă nu poate fi de bine pentru el
fiind ataşat de scaunul ăsta.
Pulsul şi tensiunea i-au fluctuat.
Ai spus că era stabil.
Am spus "pentru moment."
Asta a fost acum o oră.
Avem cum să ştim dacă a făcut vreun progres ?
Nu pot decât să monitorizez viteza cu care datele se scurg în mintea lui
şi acestea au fluctuat, de asemenea.
Care sunt şansele să moară dacă îl scoatem de acolo ?
Nici măcar nu m-aş hazarda să ghicesc.
Mi-am petrecut majoritatea ultimilor douăzeci de ani având grijă ce mănânc,
refuzându-mi lucrurile care-mi plăceau,
iar acum,
pot să mănânc ce vreau şi nu-mi mai place nimic.
Da.
De ce eşti aici, Nick ?
Pentru că asta s-a întâmplat.
Ai de lucru. Mergi şi lucrează.
Asta fac.
Nu pare să conteze unde sunt.
Ai ocazia să schimbi atâtea lucruri.
Singurul lucru pe care nu-l poţi schimba e ce se întâmplă cu mine.
Nu lăsa asta să te oprească.
Când va sosi momentul, ştiu că vei fi acolo.
De fiecare dată când dau colţul, pare să fie un alt perete...
Ce crezi că înseamnă asta ?
Ce ai, amice ?
E destul de interesant.
Pare o reţea de tuneluri subterane.
- Ar trebui să verificăm. - De ce ?
- Nu vrei să ştii cine a trăit odată aici ? - Cum ne ajută asta ?
Până acum, Destiny a oprit pe planete care aveau ceva care ne trebuia.
Nu spun că aşa va fi mereu, dar...
Ai văzut ceva pe kino ?
Nu, dar...
Ce ar putea fi acolo de care să avem noi nevoie ?
Nu ştiu.
Ce zici de o sursă de energie capabilă să formeze către Pământ ?
- E, haide... - Nu se ştie niciodată.
Poporul ăsta nu pare să fi fost atât de avansat.
De fapt, multe civilizaţii avansate
din Calea Lactee şi galaxiile Pegasus
trăiau în ceea ce părea arhitectură primitivă
ce ascundea tehnologie extrem de puternică.
Recunosc că asta a sunat cam aiurea, dar e adevărat, nu ?
Avem filmările kino-ului.
- Să mergem. - Asta e problema.
Nu avem... filmările kino-ului.
Ce vrei să spui ?
E un adevărat labirint acolo...
L-ai pierdut ?
Nu, am greşit o curbă în timp ce filmam.
Trebuie doar să arunc o privire, să-mi dau seama unde e.
Filmările ar putea fi importante.
- Doar... - Ok.
Eu o să rămân aici să vă acopăr spatele.
De ce, ţi-e frică ?
Era o glumă.
Îmi pare rău, am avut impresia greşită că suntem la acelaşi nivel acum.
Ştii tu, prieteni care-şi permit astfel de glume ?
- Te rog, nu mă ucide ? - Sergent, poţi să rămâi în urmă.
- Nu vom merge atât de departe. - Da, d-le.
Care-i problema lui ?
Nu credeam că-l poate speria ceva.
E un pic claustrofob.
- Trebuie să mă aşez puţin. - Ok.
"Dumnezeu este scăparea şi puterea noastră,
"ajutor întru necazurile ce ne împresoară.
"Pentru aceasta nu ne vom teme
"când se va cutremura pământul
"şi se vor muta munţii în inima mărilor.
"Venit-au şi s-au tulburat apele lor
"cutremuratu-s-au munţii de tăria Lui.
"Apele râurilor veselesc cetatea lui Dumnezeu;
"Cel Preaînalt a sfinţit locaşul Lui.
- Vreau să exersezi, ok ? - Ok.
"Dumnezeu este în mijlocul cetăţii,
"nu se va clătina;
"o va ajuta Dumnezeu dis-de-dimineaţă.
Mulţumesc.
- Ce-a fost aia ? - Probabil vântul.
Mai crede şi altcineva că am văzut destul ?
Nu tu sperai să găsim cadavre ?
Nişte rămăşiţe ale unor schelete, de fapt şi nu pare să existe vreunul.
Doamne, dă-o jos de pe mine !
Dă-o jos !
Ok, ajunge. Eu plec de aici !
Bună idee. Să mergem.
Opreşte-te !
De ce ?
- Nu mişca. - O, Doamne, de ce ? Ce e ?
Fugi.
Cred că l-ai nimerit.
Lt Scott, aici col. Young, recepţionezi ?
Lt Scott, serg. Greer, răspundeţi.
Aici Scott, d-le.
Mă bucur să vă aud vocea.
Avem... ceva probleme aici.
Ce probleme ?
Suntem blocaţi într-un tunel subteran.
Exploram ruinele.
Serg. Greer a fost obligat să-şi folosească arma.
Tunelul s-a prăbuşit.
Nu e nimeni rănit.
Eli şi Chloe caută o altă ieşire,
însă dacă nu găsesc una,
vom avea nevoie de ajutor să ieşim de aici, d-le.
De ce a fost obligat serg. Greer să-şi folosească arma ?
Din cauza unui păianjen, d-le. Se apropia de Chloe.
Un păianjen ?
Unul destul de mare, d-le.
Voi trimite o echipă.
Young, terminat.
Mai puţin de două ore până intrăm în ZSL.
E vina mea.
N-ar fi trebuit să coborâm aici.
Vestea bună e că n-am mai dat de alţi păienjeni.
Ai găsit kino-ul ?
Nu, din nefericire aceste tuneluri par să se întindă la nesfârşit.
N-am găsit niciun fel de ieşire sau punct de acces către suprafaţă.
- Am auzit şuieratul vântului. - Nu, asta ai spus tu că e.
Eu am deja probleme cu respiraţia.
- Nu, există aer aici. - Ritmul meu cardiac e foarte rapid.
Sunt uşor ameţit.
În regulă, calmaţi-vă.
Trebuie să existe mai multe ieşiri.
Să înţeleg că săpăturile nu merg prea bine.
Avem C-4.
Ar înrăutăţi doar situaţia.
Tocmai am vorbit cu col. Young.
Trimite o echipă de salvare.
Şi ei ce-or să facă ?
Lt. Scott, sunt lt. James, recepţionezi ?
James, te aud. Unde eşti ?
Tocmai am găsit intrarea în tunel.
- Sunteţi toţi bine ? - Da, suntem bine.
Ascultă... cât de rău e ?
N-o să te mint.
Nu arată prea bine.
Însă o să vă scoatem de acolo.
Ok, să-i dăm bătaie !
Dr. Rush ?
Îmi cer scuze, am sunat de câteva ori.
Uşa era deschisă.
Da.
Iar îţi curge sânge din nas.
Am nişte veşti bune.
Am primit veşti de la sursa noastră din Alianţa Lucian.
Avem locaţia unei planete care s-ar putea să se potrivească nevoilor noastre.
Grozav.
Credeam că vei fi mai emoţionat.
O să fie ceva de muncă.
Există un mic avanpost condus de...
Dr. Jackson, înţelegi ceva de pe această tablă ?
Nu, nu chiar. De ce ? Ar trebui ?
Nu. Nici eu nu înţeleg.
Nu mă aşteptam să fie aşa uşor.
De ce ar fi ?
E un cod. E normal să fie ascuns.
Un cod pentru ce ?
Destiny.
Acestea sunt informaţii stocate în bazele ei de date.
Cel puţin, o mică fracţiune, presupun.
Complet fără sens pentru mine în această formă, fără un context.
Şi din nefericire, nu cred că dacă mai stau aici o să aibă vreun sens.
- Pleci undeva ? - Da, am terminat.
Ce mai face soţia ta ?
Moare.
Chiar astăzi, de fapt.
Îmi pare sincer rău.
Da, şi mie.
N-ar trebui să fii alături de ea ?
Îmi tot repeţi asta.
E adevărat, nu ?
Ce zi e astăzi ?
Spui că astăzi va muri soţia ta dar nu-ţi aminteşti ce zi e...
Nu, te rog, doar spune-mi.
6 aprilie.
6 aprilie...
Starea ei s-a înrăutăţit. Doctorii spun că starea ei e foarte gravă.
Nu cred că o să mai apuce sfârşitul zilei. Mulţumesc.
6 aprilie.
Ce înseamnă asta ?
Nu ştiu, însă Gloria n-a murit pe 6 aprilie.
Nu e răspunsul la viaţă, univers şi restul.
Ăla e 42.
"Hitchhiker's Guide To The Galaxy."
Da, mulţumesc, ai fost de mare ajutor.
Adresa acestei case e 4, nu 46.
De ce scrie 46 pe uşă ?
Păi, 46 împărţit la 2 e 23.
Sunt sigur că ai auzit de enigma numărului 23.
Da, se referă la noţiunea ridicolă ca orice e conectat cu numărul 23.
Cei mai raţionali oameni recunosc că enigma
e doar dovada puterii minţii de a percepe adevărul în aproape orice.
Da, şi dacă îl cauţi...
o să-l găseşti.
Deci, ce e asta ?
Mintea îmi joacă feste ?
Văd ceva ce nu este de fapt aici ?
Mă conving singur că asta are vreo semnificaţie ?
Semnificaţie...
Dr. Rush ?
Lt. James, aici col. Young,
răspunde.
Aş fi vrut să am veşti mai bune, dle.
Facem tot ce putem, dar lucrurile merg încet.
Rămâneţi fără timp.
Da, dle, ştim.
În regulă, acum pot să mă panichez ?
Avem mai puţin de jumătate de oră.
Nu vom reuşi să ajungem la timp.
Pe bune, ce vom face ?
Dle, tocmai a trecut
printr-un fel de problemă cardiacă.
Pare cumva stabilizat,
dar nu ştiu câte astfel de probleme
va mai putea îndura.
Dacă-l lăsăm acolo, va muri ?
Cred că da, dle.
E doar o chestiune de timp.
Şi tu ai spus
că dacă îl scoatem de acolo, l-ar putea omorî.
Ştiu că nu am fost de acord cu asta, dar poate ar fi mai bine
să riscăm decât să aşteptăm să fim siguri.
Din păcate, lucrurile nu merg bine pe planetă.
Se pare că nu vom avea suficient timp
să-i scoatem de acolo.
Totuşi, dacă Rush găseşte codul principal,
poate ar putea să întârzie saltul navei în ZSL.
Riscăm să-l sacrificăm pe Rush.
După cum ai spus, el a ales să se conecteze la scaun.
Poate nu este conştient de pericolul în care se află.
Dacă sărim în ZSL,
Eli, Scott, Greer, şi Chloe
vor fi lăsaţi în urmă,
aşa că acum, se pare că cea mai bună şansă este Rush.
N-am găsit altă intrare.
Poate e timpul să facem chiar noi una.
Lt., nu prea mai avem timp.
Da, ştim.
Vom folosi C-4
în încercarea de a face o gaură în tavanul tunelului.
Cât de departe estimaţi că sunteţi
de intrarea prăbuşită ?
Nu departe.
Cam 10 metri.
Daţi-vă înapoi cât de mult puteţi,
şi anunţaţi-mă când sunteţi în siguranţă.
Am înţeles.
Să mergem.
E bine ?
Vom vedea.
Suntem gata aici.
Să sperăm că şi noi.
Foc !
Lt., mă auzi ?
Da, suntem aici.
Nu prea se pare că a avut efectul scontat.
Nu, dle. Tocmai am înrăutăţit lucrurile.
Îmi pare rău.
Nu, nu este vina ta, lt.
Ai făcut tot ce ai putut.
Du-ţi echipa înapoi pe navă.
Dle, mai avem timp...
Nu prea mult.
Ţi-am dat un ordin, lt.
Plecaţi.
Nu eşti aici pentru mine.
Am trecut deja prin asta.
Ba nu. Nu cu adevărat.
Am fost aici.
Nu te poţi minţi pe tine însuţi.
Ai ales această amintire
pentru că ai fi vrut mai degrabă să o uiţi.
Ce ai tu nevoie este aici, acum.
De aceea eşti aici.
Nu pentru mine.
Tu vrei doar să afli răspunsul.
Am nevoie de un răspuns.
Eşti pe moarte.
Ştiu.
Ai muri mai degrabă decât să nu reuşeşti ?
Ce ai devenit, Nicholas ?
Lucrurile pe care le-ai făcut
nu te reprezintă.
Nu eşti tu.
Întotdeauna am avut asta în mine,
capacitatea de a lua decizii grele.
Am avut motive reale.
Motive solide.
Pentru a răni oameni ?
Eşti sigur ?
Îţi spui că moartea mea ţi-a dat curaj.
Adevărul este că te-a făcut nemilos.
Tu nu eşti omul pe care l-am iubit.
El a murit odată cu tine.
N-am fost niciodată conştiinţa ta, Nicholas.
Încă mai ai una proprie.
Doar trebuie să o asculţi.
Unii oameni îşi trăiesc întreaga viaţă
fără să aibă ce am avut noi.
Nu lăsa ca ceea ce s-a întâmplat cu mine
să te schimbe în rău.
Nu e vina nimănui.
Ştiu,
ştiu asta.
E o genă stupidă.
Trecută mie de către mama,
şi incapabilă de a-şi îndeplini
simpla ei funcţie
de a repara ADN-ul afectat.
Asta este, nu-i aşa ? De aceea eşti aici.
Bineînţeles.
Du-te.
Ştiu cât de mult m-ai iubit.
Nu te mai răzbuna pe toată lumea pentru moartea mea.
Nu te-am uitat, Gloria,
n-am să te uit niciodată.
Dr. Rush ?
Ascultă-mă.
Mai avem cinci minute
să oprim nava asta să sară în ZSL.
Ce ?
Vieţile unor oameni depinde de asta.
Nu pot...
Nu pot face asta.
Nu pot face asta...
Nu pot face nimic în privinţa asta.
Lt. Scott, mă auzi ?
Da, dle.
Nu putem opri nava.
Am înţeles, dle.
Dumnezeu să fie cu dvs, colonele.
Cu toţii.
Nu s-a terminat, fiule.
Nu renunţaţi.
Tocmai au sărit.
Ce faci de nu eşti în infirmerie ?
Am treabă, colonele.
Cum ar fi aflarea codului de acces
care ne va permite să întoarcem nava asta ?
Ei bine, îndeajuns de amuzant...
Credeam că nu ai descoperit nimic.
Nu am spus asta.
Am spus că nu puteam să opresc nava atunci şi acolo.
Şi deşi aproape m-a omorât,
am reuşit să găsesc un indiciu
care ne-ar putea da controlul asupra acestei nave
odată pentru totdeauna.
Un indiciu ?
46.
Ei bine, asta pare un pic prea simplu.
Este numărul de cromozomi din ADN-ul uman.
Cod genetic.
Şi asta cum ne ajută ?
Ei bine, ştim că în alte cazuri,
în cele mai noi tehnologii ale lor,
Anticii au folosit senzori care restricţionau accesul
prin detectarea unor markeri genetici specifici.
Codul de acces al Destiny nu este aşa.
Este, în mod clar, numeric.
Problema pe care încercam să o rezolvăm este că nu aveam nicio bază,
niciun punct de start.
Lucram la întâmplare.
Şi acum ?
Acum ştim de unde să începem.
Ei şi-au folosit propriul cod genetic, cel mai probabil, unul specific.
Mult mai evoluat decât al nostru, fără îndoială,
dar tot ce avem de făcut acum este să parcurgem variaţiile.
Tot vorbim totuşi de miliarde de posibilităţi.
Am scris un program care
va parcurge variaţiile.
Deci cât va dura ?
Câteva zile.
Pe bune ?
Sau câţiva ani.
- Încercam să fiu un pic mai optimist. - E puţin diferit pentru tine.
Rush.
Toate astea, a meritat să-ţi rişti viaţa ?
Vom vedea.
Traducerea şi adaptarea: squall & Mr H.