Un fiu e în război cu tatăl său, pentru controlul Universului.
Şi apucă mai multă putere, decât, oricare alt Zeu, a avut vreodată.
Aceasta este povestea lui Zeus,
Conducătorul suveran, din mitologia greacă.
Pentru noi, e doar un mit,
dar la antici, a fost realitate.
O modalitate, de a da sens, unei lumi terifiante.
Unii greci, credeau că Zeus, a fost singurul Dumnezeu adevărat,
cu secole, înaintea lui Hristos.
Şi cele mai rele catastrofe naturale, au fost semnele mâniei sale.
Acesta este mitul lui Zeus,
cum a fost spus iniţial,
şi adevărul surprinzător din spatele ei.
Traducerea si adaptarea ^^^ Horus ^^^
Dacă ai control asupra Cerului, controlezi Lumea.
În mitologia greacă, puterea aparţine unui singur zeu...
Zeus.
El domneşte, pentru a impune justiţia,
stăpânul oamenilor şi zeilor.
Zeus a fost regele zeilor,
dar el a fost, deasemenea, responsabill pentru, distribuirea justiţiei,
atât pentru zei, cât şi a muritorilor de pe Pământ.
Acest lucru, este ceva foarte frumos, despre mitologia greacă.
Deoarece, unul dintre lucrurile, care trebuia să faci, fiind grec,
când se închinau zeilor,
a fost pur şi simplu, să facă, ce a fost necesar, pentru a impedica zeii, să te zdrobească.
Ca conducător al Cerurilor,
Zeus are la dispoziţie, puterea naturii.
Acesta fiind, arma cea mai devastatoare, dintre toate.
Simbolul cel mai puternic, a lui Zeus, este fulgerul.
Aceasta este, ce poartă Zeus, din echiparea lui principală,
şi este un lucru, care-l face cel mai puternic, dintre toate divinităţile.
Atribuirea fulgerului către Zeus,
a fost o modalitate, pentru greci, de a explica, inexplicabilul.
În vremurile înaintea ştiinţei,
mitologia se confruntă, cu privire la forţele, care au modelat lumea.
Grecii au folosit, mitologia, pentru a încerca să înţeleagă, de ce lumea
operează, în acel mod binecunoscut.
Ei nu au avut încă, explicaţii ştiinţifice, pentru modul în care lumea a venit în existenţă,
sau de ce, fulgerul, loveşte într-un loc, şi nu în altul,
sau de ce loveşte într-un anumit moment, şi nu într-o altă ocazie.
Lumea naturalÄƒ, a fost foarte Ã®nfricoÅŸÄƒtoare pentru ei,
astfel Ã®ncÃ¢t, a fost asociat cu divinul.
Acestea, au fost simptome ale puterii zeului,
care au putut fi folosite, pentru a pedepsi oamenii, care nu s-au închinat în mod corespunzător...
Autoritatea lui Zeus, asupra naturii, l-a făcut cel mai temut zeu, al Greciei.
Dar cum a ajuns acolo ?
Ceea ce ştim despre Zeus, începe cu scrierile
antice, al autorului grec Hesiod,
în jurul anului 700 I.Hr...
Cartea sa, numită, Teogonia, a fost povestea antică greceşti, al Creaţiei.
Aşa cum este cartea Genezei, pentru lumea noastră.
Teogonia, este încercarea lui Hesiod, pentru a da un înţeles lumii,
de a duce ordine,
prin a spune, povestea unei rivalităţi familiare,
într-un Cosmos bine-dispus, care este Lumea, pe care o ştim astăzi.
În mit, Zeus nu începe, ca regele zeilor.
El se ridică, din anonimat, provocându-şi tatăl, pentru controlul asupra Universului.
Şi nu va fi uşor.
Tatăl său este Cronos.
El este regele Titanilor, cei mai puternici zei, din Univers.
Titanii, sunt dintr-o succesiune mai veche, a zeilor.
Ei sunt destul de duri, nu sunt prea inteligenţi,
şi sunt deasemenea, nu foarte civilizaţi.
Ca conducător al Titanilor,
Cronos este de aşteptat, să producă urmaşi,
aşa că se împreunează, cu cineva, din propria lui sânge şi carne,
cu sora sa, Rhea, Titan deasemenea.
Incestul, apare destul de des, în mitologie.
Printre zei, la început nu este nimeni, altcineva, pentru sex,
astfel încât, într-un final, se căsătoresc între ei.
Există o idee aristocrată, dintr-un timp vechi, care spune că,
nimeni altcineva, nu este destul de bun pentru familia noastră, cu excepţia, doar a familiei noastre.
Şi zeii Greci, cu siguranţă par, să-şi atribuie, acest tip de principiu.
Aceşti doi fraţi, Titani, Kronos şi Rhea,
au produs, următoarea generaţie, de zei.
Numele folosit în mitologie, Olimpienii.
Printre acestea se află, Hades, Poseidon, şi Zeus.
Dar ei, nu doar pur şi simplu vor moşteni Pământul,
trebuie să se lupte pentru el.
Kronos a fost foarte îngrijorat, despre a avea copii,
pentru că a fost îngrijorat, de faptul că fiul său, va fi mai măreţ, decât era el,
şi îl va înlocui.
Temerile tatălui, fiind înlocuit de către fiul său,
este psihologie umană, Adică, vedeţi la Freud şi ...
de fapt Freud, a constatat aceasta, în mitologia clasică.
Deci, această teamă, de a pierde puterea, în favoarea generaţiei următoare,
era reală. Dacă aţi avut un copil, şi aveţi ceva, de valoare,
la un moment dat, este nevoie, de a fi cu un ochi pe copil.
Soluţia lui pentru această problemă,
a fost să-şi înghită, toţi urmaşii săi.
De îndată ce soţia, a dat naştere copiilor, el, de fapt, le înghite, le mănâncă.
Acum, desigur, deoarece sunt nemuritori, copiii pe care Kronos le înghite,
nu sunt morţi, doar, sunt blocaţi, în interiorul său.
El încearcă să-i controleze, şi să-l împiedice, în formarea unei puteri de bază,
astfel încât, aceştia, s-ar putea să-l răstoarne.
Pentru greci, care au spus mitul, a fost un act îngrozitor.
Canibalismul, a fost la fel de jalnic, ca şi astăzi.
Vedem autorii greci, dând voce, temerilor lor, prin intermediul mitologiei.
Canibalism, sacrificii, au fost tabuuri sinistre,
dar când proiectezi, toate acestea către zei,
vă oferă, un loc sigur, pentru a explora consecinţele, a ceea ce s-ar putea întâmpla.
Rhea este îngrozită.
Toate cele 5 copii a ei, au fost înghiţite, de viu.
Acum, este însărcinată din nou.
Dar de data asta, are un plan.
Se furişează undeva departe, şi dă naştere în secret, unui băiat,
viitorul rege al zeilor,
Zeus.
Dar Kronos, se aşteaptă să înghită încă un copil,
astfel Rhea, înveleşte o piatră, într-o pătură pentru copii, şi se prezintă la Kronos.
Fără a se gândi de două ori, înghite "copilul".
Deci, planul lui Rhea, este pus în aplicare.
Kronos, a înghiţit o piatră, în loc de Zeus.
Zeus apoi, fiind copil, e plecat de acasă,
şi este pus, în ceea ce povestitorii de mituri, ne spun,
că este, îndoitura Pământului.
Zeusa fost salvat, prin inteligenţă, mamei sale.
Este o poveste de neuitat,
dar s-ar putea, ca peştera secretă, din inima mitului, să existe cu adevărat ?
Se pare că anticii, au crezut acest lucru.
Ei creadeau, că Zeus, s-a născut pe insula Cretă,
în această peşteră.
Peştera de pe insula Cretă, este probabil, cel mai important sanctuar,
pentru venerarea lui Zeus.
A fost considerat, ca unul din posibilele locuri, în care Zeus, fiind copil,
a fost ţinut ascuns vederii, de la propriul lui tată.
Săpăturile din peşteră, au scos la iveală, că a fost un loc de pelerinaj major,
pentru vizitatorii din întreaga lume antică.
A fost un loc, unde oamenii au mers, să se închine lui Zeus.
De unde ştim ? Am excavat mii de dedicaţii către Zeus,
şi obiecte ritualice, dedicate lui Zeus din toată zona Mediterană.
Un lucru găsit, se leagă direct de mitul lui Zeus.
Printre bucăţile de material, au fost aceste scuturi,
care probabil, au fost puse, de-a lungul zidurilor, şi au fost puse acolo,
pentru a indica...zgomotul scuturilor, cu care oamenii, îl apăreau pe Zeus
utilizate pentru a înăbuşi, plânsetul când era doar un prunc,
astfel încât, Kronos să nu-l audă.
Un fiu ales, ascuns pentru a salva viaţa lui.
Pentru creştini şi evrei, povestea naşterii lui Zeus, este foarte cunoscută.
Multe tradiţii religioase, şi mitologice, au poveşti,
despre copii divini, sacre, care sunt ascunse,
în scopul de a le proteja, astfel încât, ele să ajungă la maturitate,
şi să îndeplinească destinele lor.
Ne gândim, poate, la Iisus, care este ascuns în iesle,
astfel încât Irod, nu poate să ajungă la el.
Sau, a lui Moise, care a fost ascuns în Egipt.
în mit, Zeus, în linişte, devine matur în peşteră.
Parcurge un fel de, perioadă de formare, ferit de ochii lui Kronos,
şi este capabil să dobândească putere, şi, să se dezvolte, într-un bărbat.
Zeus îşi petrece copilăria, pregătindu-se în a-şi îndeplini, destinul sau propus:
Pentru a-şi provoca tatăl, şi Titanii,
pentru controlul Universului.
Zeus a scăpat, de soarta fraţilor lui,
care au fost, înghiţite de viu, de către tatăl lor,
Titanul Kronos.
În interiorul unei peşteri, el s-a maturizat, şi, s-a dezvoltat într-un zeu, complet format.
Acum, el este gata să înceapă, lupta epică, pentru putere,
el s-a născut, pentru a purta un război de răzbunare, împotriva sălbăticiei tatălui.
Pentru a elibera, cei 5 fraţi olimpieni, din burta tatălui său,
şi să preia controlul, lumii, de la conducătorii Titani.
Miza pentru el, este extrem de ridicată.
Dacă va reuşi, va deveni stăpânul Universului,
dar, dacă va da greş, poate ajunge direct în Tartarus.
Tartarus, cel mai scăzut nivel din Hades,
echivalentul Iadului, în greaca veche.
Tartarus a fost locul din Hades unde ajungeau cei blestemaţi,
oamenii care au fost răi,
sau, au comis infracţiuni, împotriva zeilor de pe Pământ, ajungeau în Tartarus.
Dacă Zeus eşuează, în încercarea de a lua puterea de la Kronos, şi de la Titani,
va fi condamnat în acest loc, pentru veşnicie.
Dar, dacă câştigă,
el va conduce, zei şi oameni, din tronul lui, de pe vârful muntelui Olimp.
În mitul grecesc, Muntele Olimp, este casa impozantă, a zeilor,
dar, este deasemenea, şi o locaţie reală.
Este cel mai înalt vârf din Grecia,
ridicându-se, la aproape 3000 de metri, deasupra nivelului mării.
Şi este un cadru natural, pentru puteri supranaturale.
Grecii, chiar credeau,
că zeii lor, de fapt, trăiau fizic, pe Muntele Olimp.
A fost important pentru ei, să aibă un sentiment, unde se află cerurile,
unde zeii, efectiv au locuit.
Este, adăpostul, şi baza lui proprie,
de unde Zeus, îşi coordonează răzvrătirea, împotriva Titanilor, şi a lui Kronos.
Zeus, va avea şi alte ajutoare, care vor veni, să-l ajute,
astfel încât, să poată ajunge la puterea supremă.
Aceasta este, duşmănia de moarte, definitivă, între familie.
Şi aşa, Zeus se întoarce, prima dată către propria lui sânge şi carne.
El ştie, că cei mai puternici aliaţi ai săi, vor fi cei 5 fraţi, olimpieni,
acum, adulţi, formate complet.
Dar încă prinşi, în interiorul stomacului lui Kronos.
În cazul în care ei pot fi eliberaţi,
Olimpienii ar putea înclina balanţa, în favoarea lui Zeus,
şi ajutând, la distrugerea Titanilor, pentru întotdeauna.
A vrut să-şi elibereze fraţii şi surorile,
aşa că, a născocit, o poţiune.
În linişte, Zeus intră în vizuina lui Kronos,
şi strecoară, poţiunea în ceaşca lui de mied (hrană sau băutură zeilor)
Kronos îl bea, şi devine foarte bolnav.
Prima dată, vomită piatra, pe care i-a dat soţia, în locul pruncului Zeus.
Conform tradiţiei, piatră este piatra de temelie,
a Templului din Delphi, situl cel mai sacru din Grecia antică,
lăcaşul Prezicătorilor.
Delphi este un sanctuar în Grecia, unde vin oamenii, de peste tot,
să se consulte cu Dumnezeu, a fost o "linie de telefon" direct până la cer,
să solicite răspunsul, la orice.
Până în ziua de azi, cu mii de ani după ce povestea a fost spusă,
piatră care se presupune, că a fost vomitat de Kronos, este încă acolo.
Chiar în centrul templului, din Delphi, se află o piatră în formă de ou
care a fost înţeles, că ar fi chiar piatra,
care a jucat rolul, de înlocuitor, a lui Zeus,
pe care l-a înghiţit Kronos.
Şi dacă, mergeţi acolo astăzi, la Templul din Delphi,
localnicii vă vor spune, că piatră care se află acolo,
este piatra reală, care a fost în burta lui Kronos.
În mit, după ce a vomitat piatra,
Kronos regurgitează pe cei 5 fraţi a lui Zeus.
Şi ei sunt gata, să se alăture revoluţiei lui Zeus.
Ceea ce îl defineşte pe Zeus, ca un altfel de lider, diferit,
de cei ce au fost înainte, este inteligenţa lui.
Este capabil, să convingă pe cei din jurul lui,
că el ar trebui să fie lider, şi, că este capabil, de a construi coaliţii.
Zeus, are acum fraţii şi surorile, de partea lui, dar are nevoie de mai multă putere musculară,
pentru confruntarea cu Titani.
Şi acolo sunt, alte câteva, membrii de familie îndepărtate,
care caută răzbunarea.
Fraţii uitaţi, a lui Kronos.
Ciclopii,
şi Sutele de Mâini. (Hekatonkheires)
Dar, pentru a le găsi Zeus, trebuie să meargă în Iad.
Kronos, se temea, de puterile acestor Sute de Mâini, şi Ciclopi,
aşa că le-a închis în Tartarus.
Zeus, ştia, că dacă ar putea obţine forţa lor, de partea sa,
ar putea aranja, scopurilor proprii.
Se duce jos, şi vorbeşte Sutelor de Mâini, zicând:
"Vă arăt, mare respect,"
"Şi ştiu, că tatăl meu, v-a maltratat"
"Acum că v-am eliberat, îmi sunteţi datori."
Şi chiar au fost impresionaţi, zicând:
"Da, mare Zeus, ne dăm seama, nu numai, că eşti foarte puternic,"
"dar, deasemenea, ştii să tratezi bine pe oameni,"
"Deci, noi apreciem asta, şi acum vom lupta alături de tine."
În semn de recunoştinţă, pentru că au fost eliberaţi, Ciclopii înzestrează pe Zeus, cu un cadou,
puterea fulgerului.
Fulgerul, este una dintre cele mai puternice şi devastatoare forţe al naturii.
Când fulgerul străbate aerul,
aerul este ridicat, la o temperatură,
care poate fi mai mult de 50.000 de grade,
este de cinci ori, tempertaura suprafeţei Soarelui.
Fulgerul, dă lui Zeus, puterea, de a conduce Universul.
Cu acest fulger, nimeni nu va fi capabil, să-l răstoarne.
Liniile de luptă, sunt trase.
Titanii, vor lupta de pe muntele Othrys,
Olimpienii, de pe muntele Olimp.
Între ele, se află, câmpia din Tesalia.
Dar acesta nu este doar, un câmp de luptă din mitologie.
Tesalia, este de fapt, dacă luăm în considerare harta modernă a Greciei,
este partea centrală a Greciei.
Este cea mai mare câmpie, şi terenul cel mai fertil din Grecia,
din cele mai vechi timpuri, până în prezent.
Tesalia, are o istorie lungă şi sângeroasă,
se întinde, de la războaiele greco-persane, din secolul 5. i.Hr,
până la războaiele mondiale, din secolul 20. d.Hr.
Şi este aici, unde bătălia finală a zeilor, se va desfăşura.
Înarmat cu o armă de distrugere în masă, şi o forţă elită de luptă,
Zeus, începe, o luptă care va zgudui Pământul.
Şi până în ziua de azi, un loc real, încă mai poartă cicatricele.
Definirea momentului mitologic, este acum la inedemana.
Lupta dintre tată şi fiu, este pe cale să înceapă.
Este vechea gardă, a lui Kronos şi Titanii săi,
împotriva sângelui nou, a lui Zeus, şi Olimpienii.
Rezultatul va determina, cine va controla totul.
Din vârful Muntelui Olimp,
Zeus trimite o furie de fulgere, asupra armatei tatălui său.
Lupta zguduie Pământul, până la miezul sau.
Singurul mod în care putem imagina această bătălie,
este pur şi simplu, ciocnirea lumilor.
Toate forţele din Univers, se zdrobesc deodată.
Sutele de Mâini, pe de o parte,
care smulg, bucăţi imense din munţi,
şi aruncă muntile, către cealaltă parte.
De la Titani, o mulţime de forţa brută, şi putere brută.
Sunt în măsură, să încaseze un pumn, şi să se întoarcă, din nou, şi din nou.
Este o scenă apocaliptică,
şi nu în întregime un mit.
Experţii, au constatat recent, ca un eveniment real, la fel de înfricoşător,
chiar s-a întâmplat, în lumea antică.
Aproximativ, cu 3600 de ani în urmă,
insulă grecească, Santorini, a experimentat,
una din cele mai devastatoare, explozie vulcanică, din toate timpurile.
Efectele, s-au simţit până în California.
Explozia vulcanică, a fost cel mai mare eveniment seismic de pe Pământ,
în ultimele 27.000 de ani.
Pentru a vă oferi o idee, cât de masiv a fost, imaginaţi-vă o munte,
înaltă de 5.6 kilometri, fiind aruncat în aer, dintrodată.
În 2006, oamenii de ştiinţă au descoperit, că erupţia de la Santorini,
a fost chiar mai mare, decât se credea mai înainte.
Săpăturile eu descoperit depozite, de cenuşă vulcanică, stivuite a 20 de etaje în adâncime,
acoperind, raza a 48 de kilometri în jurul insulei.
Pe baza acestor dovezi, se crede, că erupţia a dezlănţuit,
puterea echivalentă a 50.000 de bombe, gen Hiroshima.
O explozie aşa de puternică, ar fi anihilat mare parte din lumea greacă.
Pentru supravieţuitori, care ştiau puţine despre vulcane,
aceasta putea fi, doar mânia zeilor.
Când povestitorii de mituri,
au spus povestea, bătăliei cataclismice, care a zguduit Pământul,
nu au făcut-o doar într-un vid.
Au fost evenimente seismice, masive,
ce s-a întâmplat, în amintirea unora dintre generaţiile anterioare,
înainte ca aceste povestitori de mituri, să scrie poveştile lor.
Ciocnirea zeilor, apare în mit,
se pare că Zeus, în cele din urmă preia controlul asupra Universului.
Aliaţii săi puternici, au înclinat balanţa,
şi Olimpienii se apropie de victorie.
Dar Titanii, mai au o ultimă armă, la dispoziţia lor...
Din adâncimile din Tartarus, este chemat o fiară colosală,
Typhon.
Typhon, este un mosntru extrem de puternic,
care-l provoacă pe Zeus însuşi.
Este o ultimă suflare de efort,
şi monstrul final, provocarea finală, pe care trebuie să-l învingă
în scopul de a-şi asigura domnia peste Univers.
Este o confruntare supernaturală, pe viaţă şi pe moarte.
O luptă decisivă, între bine şi rău.
Se se rezumă, la arma finală.
Zeus şi Typhon sunt angajate în această bătălie epică, finală,
Zeus în cele din urmă ajunge în avantaj, şi câştigă, cu ajutorul fulgerului.
Cu un asalt final,
Zeus alungă pe Typhon şi aliaţii săi Titanii, până în Tartarus,
unde sunt condamnaţi, să-şi petreacă eternitatea, într-un abis de foc.
Conform anticilor, a fost în Marea Mediterană,
în insula Sicilia, unde duşmanii lui Zeus, au coborât în Iad,
prin craterul vulcanic, de pe Muntele Etna.
Legenda locală, spune că Typhon este încă înăuntru,
şi a fost în spatele, tuturor erupţiilor vulcanice, de-a lungul secolelor.
Grecii au utilizat, acest mit,
ca o modalitate, de a explica, de ce lavă, curge constant din vulcan.
Ei au explicat, fie că este resturile fulgerului lui Zeus,
ţâşnind în mod constant, sau, flăcările lui Typhon,
care încă mai respiră, doar un pic
explodând flăcările, în afară, din centrul vulcanului.
De asemenea, se spune că, Typhon, provoacă furtuni distrugătoare.
De fapt, numele lui este bază pentru cuvântul "taifun".
Dar în mit, norii de furtună, sunt rupte pentru moment.
Victoria lui Zeus, asupra tatălui său, îl face, rege al zeilor,
conducătorul absolut al Universului.
Aşa spune mitul.
Dar, care este legătura, cu realitatea ?
În 2003, la baza Muntelui Olimp,
a fost descoperit un templu pierdut.
Acesta a fost punctul central, al unui oraş vechi, cunoscut sub numele Dion,
şi a fost dedicat lui Zeus.
Diona fost un oraş construit, la baza muntelui Olimp,
şi aşa, este foarte aproape, de lăcaşul zeilor şi zeiţelor Olimpieni,
şi unde a trăit Zeus, în mitologia greacă.
De fapt, numele oraşului, Dion, înseamnă, Zeus.
Templul din Dion, datează din secolul 5 i.Hr.
Epoca de aur din mitologia greacă.
Împrăştiate în jurul sitului, pe blocuri de marmură,
cu gravuri de neconfundat, vulturii.
În Grecia antică, vulturul era simbolul divin a lui Zeus.
Dar e mai mult.
Această statuie fără cap, a fost găsit într-o albie apropiată.
Sculptat, la bază veche de 2400 de ani, se află 3 cuvinte:
"Zeus cel Suprem"
Există o dezbatere în rândul experţilor
despre ce înseamnă exact această referinţă la "suprem".
Unii cred că statuia ar fi o verigă lipsă,
între multidudinea zeilor venerate,
şi filozofia de Dumnezeu-Unic, a creştinilor şi evreilor.
Acest lucru, este dovada,
că, grecii au îmbrăţişat ideea de un singur Dumnezeu, al lor,
înainte de sosirea creştinismului.
Grecii uneori, au identificat zeul suprem, cu Zeus
cuvântul Zeus, în forma lui dativa,
este de unde am luat cuvântul "deus",
deci este un motiv etimologic, să-l înţelegem pe Zeus, ca cea mai mare zeitate.
Începând aproximativ, în secolul 3 2 şi 1 i.Hr,
avem diferite şcoli, filozofice şi teologice, care apar,
şi încep să propună, un punct de vedere, foarte puternică, că există doar un singur Dumnezeu
şi, ca toate poveştile, şi povestirile antice
sunt de fapt doar metafore, care reflectă diferite aspecte,
despre ce este vorba, în această divinitate.
Pentru oamenii care, s-au închinat la Dion,
este clar, că Zeus a fost diferit, dintre toate celelalte zei greci.
De fapt, e posibil, ca el să fi fost singurul care conta cu adevărat.
În mit, Zeus a atins puterea absolută, pe care a căutat-o de mult timp.
Dar, puterea lui, va fi în curând ameninţată, de un duşman neaşteptat.
Regele zeilor, este pe cale de a fi trădat,
de către persoana, cea mai apropiată de el.
Zeus a câştigat conflictul epic cu Titanii.
El acum se află, pe vârful Muntelui Olimp, ca rege al zeilor,
şi stăpânul omenirii.
Grecii antici, se închinau lui Zeus, mai presus de toate celelalte,
chiar dacă a fost o greşeală fatală.
Zeii antici, sunt foarte competenţi.
Au defecte, au puncte slabe, şi puncte tari,
ei au toate lucrurile, ca şi fiinţele umane normale.
De fapt, atunci când grecii, s-au gândit la zeii lor, în acele vremuri,
o modalitate de a încerca, să le înţeleagă,
este faptul că ei îşi văd zeii, ca ei fiind la fel, ca şi tu, şi eu,
doar foarte, foarte mari.
Potrivit mitului,
Zeus are o singură mare slăbiciune umană, care-l ameninţa către propria pierzanie.
O pornire necontrolată către sex.
Lui Zeus, îi plac femeile.
Asta e una dintre cele mai afectuoase, şi înfuriate lucruri despre el.
Este că are, acest caracter, foarte-foarte uman,
ca niciodată nu a văzut o fată, care să nu-i placă.
Zeus, nu se opreşte din nimic, pentru a seduce cuceririle sale.
El chiar foloseşte şi deghizarea.
Zeus vizitează femeile muritoare, sub diverse forme.
Orice este necesar, pentru a împlini relaţia.
Deci, în diferite poveşti, am auzit de Zeus, transformându-se, într-un vultur,
într-o lebădă,
într-un taur,
transformându-se, în toate aceste forme diferite, transformându-se, în fiinţe umane, pentru a imita,
chipul soţului, unei femei,
pentru a înşela femeia, cât putea el de bine, în a avea o uniune cu el.
O tânără şi frumoasă zeiţă, pe nume Metis, este prima, care a captat atenţia lui Zeus.
El o ia de soţie.
Metis, este o femeie tânără, foarte atrăgătoare,
şi calitatea care într-adevăr o face diferită,
este, că are înţelepciunea practică, concretă.
De fapt, numele ei în limba greacă, înseamnă "înţelepciune practică".
Când Zeus o spionează, o găseşte foarte atrăgătoare.
Dar afecţiunea lui Zeus, pentru Metis, este umbrită, de o profeţie intunecta,
care ameninţa, stăpânirea lui de putere.
A spus, că ea, va purta copilul, care într-o zi, va confisca tronul lui.
Dintr-o dată, Zeus, ca şi tatăl lui, trebuie să se teamă de urmaşii săi.
Zeus, este reprezentativ, al acestei tradiţii îngrozitoare,
care, literalmente, începe din începuturile timpului,
fiii distrugându-şi tatăl, pentru a ieşi în evidenţă.
Dar Zeus, promite, că de data aceasta va fi diferit,
şi face un pas drastic, pentru a se asigura de asta.
El a înghiţit soţia lui...
de viu.
Încă o dată, dragostea de familie, cade pradă puterii.
Este istoria care se repetă.
Dar acest act înfricoşător, va face pe Zeus mai puternic şi mai înţelept.
Prin înghiţirea ei, Zeus internalizeaza, viclenia şi prudenţa lui Metis, deodată.
Ea devine o parte, din Zeus însuşi.
Probabil, este închisă, în stomacul lui,
dar totodată. el profită de aceste abilităţi, şi calităţi intelectuale.
Aceasta, ne pare un pic ciudată, dar, este important să ne amintim,
că pentru greci, unul din locurile, care unii dintre greci credeau,
unde, purtau înţelepciunea şi ideile lor,
a fost de fapt, în stomacul lor.
Aşa că, atunci când Zeus a ingitit-o pe Metis, o ia, ca o parte din sine însuşi,
unde într-adevăr, majoritatea gândirii sale a fost efectuată.
În lipsa lui Metis, Zeus avea nevoie de o altă soţie.
Şi, ca şi tatăl lui, înainte
găseşte una, în propria familie.
Sora sa, Olimpian de fel, pe nume Hera.
Ea nu e, ca, şi cuceririle anterioare, ale lui Zeus.
Ea este cea mai puternică zeiţa din mitologie.
Regele zeilor, şi-a găsit "perechea".
Între Zeus şi Hera, de fapt se poate vedea,
o relaţie, care este între doi oameni, care în anumite niveluri sunt egale.
Deci, în unele conflicte dintre Zeus şi Hera,
cred că putem vedea, cum grecii prelucrând cultural,
cum ar arăta, dacă ai avea,
doi oameni, cu o egală putere, într-o relaţie.
Ea este regina zeiţelor, de o frumuseţe minunată,
extrem de inteligentă, puternică,
dar deasemenea, extrem de geloasă,
deoarece Zeus, întotdeauna "aleargă" după o altă femeie.
Regele zeilor, continuă să iasă,
cu un şir nesfârşit, de parteneri sexuali.
El concepe, peste 100 de urmaşi, cu o serie de iubite,
atât divin, cât şi muritor.
Dacă nu mă înşel, Zeus niciodată nu a avut, o întâlnire cu o femeie,
care să nu "producă" un copil.
Deci, în acest sens, este virilitate extremă, este putere extremă.
Capacitatea lui Zeus, de a se culca cu oricine, este un fel de fantezie,
la cea ce sperau bărbaţii din Grecia antică, sau dorind o astfel de viaţă.
Bărbaţii, având fantezii despre astfel de lucruri
şi au crezut, că dacă a existat un zeu atotputernic acolo,
în mod sigur, va acţiona cu privire la acele fantezii.
Promiscuitatea lui Zeus, a oferit o cale perfectă,
pentru greci, de a se "conecta" ei însuşi, cu Zeus.
Fiecare colţ, al lumii greceşti,
se laudă, că avea propriile lor copil iubit, ca pe un oraş natal.
Pe măsură, ce faimă şi putera lui Zeus creştea, în Grecia antică,
din ce în ce mai multe oraşe, au vrut să fie ascociate cu el.
Şi, prin urmare, ei au susţinut, că, era un fel de, legătură reală,
între Zeus, şi unele femei de rând muritoare, în arborele genealogic al familiei lor,
care produce urmaşi,
care produceau familiile locale aflate la conducere.
Dovada acestei conexiuni,
încă pot fi găsite, în oraşele din întreaga lume greacă.
Atena, Teba, Magnesia, Macedonia,
toate sunt numite după copii lui Zeus.
Dar există o persoană,
care nu este fericită, de abundentă fertilităţii lui Zeus.
În mit, soţia lui, Hera, s-a săturat.
Ea promite, că regele zeilor, va plăti scump,
pentru rolul de afemeiat cronic.
Nu-i place să fie umilită, în faţa altor zei,
aşa că se va răzbuna pe soţul ei.
Hera, adună pe ceilalţi Olimpieni,
şi pune bazele, unei revoluţii.
Hera, spunând către colegii zei Olimpieni:
"De ce este Zeus la conducere ?"
"El nu este nici mai important nici mai puternic ca noi,"
"dacă ne unim toţi împreună, putem să-l "dăm afară."
Astfel, ei de fapt, se răscoală şi îi leagă, pe Zeus în lanţuri.
Zeus se trezeşte dintr-un pui de somn, şi se găseşte legat.
Un prizonier în propriul pat.
Este trădarea finală.
O conspiraţie dusă la bun sfârşit, de către fraţii lui, pe care le-a salvat odată.
Revolta zeilor, a fost cea mai mare ameninţare, cu care s-a confruntat vreodată Zeus.
Nu a fost niciodată, nici un motiv, ca muritorii, să poată contesta puterea lui.
Dar puterea combinată, a tuturor zeilor Olimpieni,
într-adevăr, ar fi putut să-l învingă.
Aceasta a fost într-adevăr, una dintre cele mai oribile momente, din "cariera" lui Zeus.
Era pe cale, de a pierde chiar totul.
Dar, tocmai când, totul părea pierdut,
ajutorul vine, sub forma unui vechi aliat.
Sutele de Mâini.
Când, au aflat, că Zeus are probleme, au venit, să-l salveze,
rupând lanţurile, în timp ce Olimpienii au fugit.
Zeus, a supravieţuit, loviturii încercate.
Acum e timpul, ca el să ceară răzbunarea.
Soţia lui, Hera, este condamnată, să atârne de cer, legată în lanţuri aurite.
Fiul lui, Apollo, şi fratele Poseidon, sunt condamnaţi la muncă silnică.
Au primit, ordine să construiască, unul dintre monumentele cele mai reprezentative, a lumii antice
zidurile masive din Troia.
Este un alt exemplu, de mit, care încearcă să explice, inexplicabilul.
La grecii antici,
zidurile Troiei, păreau prea puternice, ca să fi fost, construite de către oameni.
Aşa, că pedeapsa lui Zeus, aplicată lui Apollo şi Poseidon,
a ajutat la explicarea existenţei zidurilor.
Ruinele lor, au supravieţuit până în ziua de azi.
În antichitate, oamenii credeau, că ar fi fost construite de către zei,
sau un fel de intervenţie divină în favoarea oamenilor din Troia.
În mit, Zeus, a pedepsit pe cei care l-au înşelat.
Dar, fiinţele umane, vor fi cei, ce vor suporta greul mâniei sale.
Aceea mânie, va sosi sub forma unui mare potop.
Unul, care chiar ar putea fi legat, de povestea Biblică a lui Noe.
Cel mai puternic zeu al Greciei, a supravieţuit, unei încercări de detronare.
El l-a pedepsit rapid, pe conspiratori,
dar încă nu a terminat.
Acum, omenirea, va suporta în deplină măsură, furia lui.
În antichitate, frica de către pedeapsa lui Zeus,
l-a ţinut deoparte de probleme, pe majoritatea grecilor.
Când oamenii au greşit cu ceva, ai trebuiau, să fie foarte atenţi,
ca Zeus să nu-l lovească cu o lovitură de traznet.
Sunt multe exemple în istoria Greciei,
unde Zeus, distruge oraşe şi civilizaţii întregi, deoarece,
s-a simţit depăşit de către acestea,
că au hulit împotriva zeilor,
că au devenit, prea mândri, să li se permită să mai trăiască.
Autorul grec, Hesiod, scria
că fără, teama de mânia lui Zeus,
oamenii ar trăi, ca nişte fiare,
şi celi slabi, ar fi în mâinile celui puternici.
Zeus, este aducătorul de ordine.
Zeus, este aducător de dreptate, şi aducător de civilizaţie.
Când catastrofele naturale, au avut loc în lumea reală,
grecii credeau, că a fost trimis de către Zeus, pentru a pedepsi oamenii răi.
Adesea, povestiri au fost inventate, pentru a explica,
ce l-a făcut atât de furios, pe zeul suprem.
Potrivit mitului, cel mai înfricoşător moment al mâniei lui Zeus,
vine, după ce l-a văzut pe oameni, captivaţi de canibalism.
Canibalismul, a fost la fel de important, ca şi în religia antică a Greciei,
deoarece, este considerat atât de feroce.
De fapt, actul în sine, de a mânca carne de om,
este ceva, ce le-ai atribui lupilor sau câinilor,
dar cu greu, la fiinţe umane.
Zeus nu este chiar un străin în privinţa canibalismului.
Propriul său tată, Kronos, l-a înghiţit toţi fraţii lui Zeus.
Când, s-a confruntat cu imaginea muritorilor, făcând acelas lucru,
el devine furios, şi jură să distrugă rasa umană,
cu un potop, de proporţii catastrofale.
Au trecut 9 zile şi 9 nopţi. Ploaia este de neoprit.
Şi Pământul se îneacă încet.
Apele ajung la vârful Muntelui Parnassus,
care se ridică, la 2438 metri înălţime.
În toate colţurile de pe Pământ, rasa umană dispare.
Când ploaia se opreşte, doar 2 muritori de rând, mai sunt în viaţă.
Incredibil, eu au supravieţuit furtunii prin construirea unei bărci.
Un potop violent, o corabie, şi doar doi oameni supravieţuitori.
Asemănarea cu Vechiul Testament, sunt izbitoare.
Ar fi putut fi, potopul Biblic a lui Noe, ar fi putut fi, potopul lui Zeus,
ar fi putut fi, feluri similare de dezastre gigantice apoase,
pe care o vedem, într-un număr mare, la diferitele culturi ale lumii.
Toate aceste poveşti, se întorc la o catastrofă naturală, care a afectat,
memoria colectivă a popoarelor,
care trăiesc pe părţile Mediteranei de Est.
Un potop ca cel descris, în aceste mituri,
ar fi devastat umanitatea.
Dar, ar fi putut avea loc un astfel de potop ?
În ultimul deceniu,
oamenii de ştiinţă, au descoperit unele indicii uimitoare, care dovedesc că a avut loc.
Cercetările arată, că după terminarea Erei Glaciare, cu aproximativ 7000 de ani în urmă,
scurgerile din topirea gheţarilor, a ajuns în bazinul Mării Negre,
scufundând aproape 440.000 de kilometri pătraţi, de teren uscat.
Pentru aceşti oameni, întreaga lor lume a fost indundat.
Şi cu siguranţă, trebuie să fi părut că aceştia, au înfuriat zeii,
de a aduce acest tip de dezastre asupra lor.
Ar putea fi aceasta, dezastrul din viaţa reală, care a dat naştere, la povestea inundaţiei lui Zeus ?
Îm mit, Zeus, a ţinut de putere, în faţa unei opoziţii puternice.
Dar există încă un "provocator" pe care nu putea conta,
Iisus Christos.
În secolul 1 d.Hr., mesajul său a luat lumea cu asalt,
şi detrona zeul dominant al Greciei.
Când a venit creştinismul, şi a promis, mântuirea, şi viaţă de apoi,
a dat ceva, în care oamenii să aibă încredere, ceva, ce s-ar putea întâmpla chiar lor,
după moartea lor.
Creştinismul, a găsit mulţi adepţi.
Puterea lui Zeus, asupra oamenilor s-a clătinat,
când această nouă religie, s-a răspândit în lumea Mediterană.
În cele din urmă, aceeaşi civilizaţie, care îl venera,
îl va respinge.
În antichitate, nu a existat o forţă mai puternică, decât era Zeus,
cu excepţia unuia, Soarta.
Nici măcar, însuşi Zeus, nu putea răsturna asta,
oricât de mult vroia, să schimbe ocaziile, sau să-l redirecţioneze,
chiar şi el însuşi, este un subiect de acest ordin.
Înaintea de apariţia creştinismului,
mitul lui Zeus, a captivat lumea grecilor, mii de ani,
şi le-a făcut, cel mai temut şi cel mai respectat, dintre toţi zeii.
Dar, el a fost doar unul dintre cei mulţi,
din Grecia, şi dincolo de ea,
care a lăsat amprenta asupra omenirii.
Unele încă sunt nume cunoscute:
Hercule,
Hades,
Medusa.
Şi fiecare poveste a lor, este o fereastră, către o lume demult pierdută.
Un cod, ce aşteaptă pentru a fi descifrat.
Aceste mituri, ne dezvăluie într-un mod unic şi puternic,
straturile ascunse, care stau în subconştientul nostru, trăiri intense,
modul de a înţelege lumea.
Ca o arheologie a minţii umane,
putem săpa în ele, şi să vedem nişele profunde al psihicului uman.
Şi cred că, asta e ceea ce face aceste mituri aşa de puternice.
Traducerea si adaptarea ^^^ Horus ^^^