El este cel mai mare erou din mitologie.
Numele lui este Hercule.
Un om, chinuit de un păcat înfricoşător.
Condus, în a participa la 12 provocări imposibile,
în căutarea salvării.
Pentru noi, este un mit, dar pentru antici, era realitatea.
O legendă bazată pe un războinic real.
Umplut, cu coduri ascunse despre lumea reală.
Acesta e adevărul, din spatele mitului.
Traducerea si adaptarea ^^^ Horus ^^^
Într-o lume ciudată, şi necunoscută,
ceva stârneşte, doar un pic mai adânc, de linia apei,
iese la suprafaţă...
un şarpe uriaş, nu cu unul,
ci cu 9 capete, de dragon.
Aceasta scuipă, vapori toxici, şi apoi, îşi mănâncă victimele de viu.
Dar astăzi, monstrul şi-a găsit "perechea".
Cel mai puternic erou, care a trăit vreodată.
Bărbatul ideal al mitologiei. Hercule.
El este cel mai cunoscut erou al istoriei.
Jumătate zeu, jumătate muritor, cu o forţă supraomenească,
care este destinat, să scape lumea greacă, de răul existent.
Dar aceasta este doar începutul povestirii.
Hercule a fost ceva special, şi, în acelaşi timp,
extrem de obişnuit. El a fost un om din popor.
A fost, ca un fel de Babe Ruth în mitologia americană.
A fost un afemeiat, un băutor serios,
şi a fost un atlet extraordinar.
Semăna un pic cu un zeu, dar, a fost categoric, o fiinţă umană.
Astăzi, o mulţime de oameni, cred, că eroii au puteri supraomeneşti,
primesc fata, au puteri supraomeneşti,
pot zbura prin aer.
Este o concepţie diferită, în lumea greacă.
Un erou, este cineva, care, are puteri supraomeneşti, dar, şi cineva care, are de suferit.
Şi Hercule, este eroul desăvârşit, în societatea greacă.
El este destinat să sufere, mai mult decât oricine altceva.
În mitul lui, Hercule se confruntă cu legiuni de inamici terifiante,
şi îndură suferinţă, pe o scară necunoscută nici unui om.
Povestea lui începe cu Zeus, regele zeilor, obsedat de sex,
având o aventură clandestină.
Hercule, este fiul lui Zeus, şi unei femei muritoare, pe nume Alcmene.
Mitologia clasicÄƒ, este Ã®ncÄƒrcat cu poveÅŸti,
despre zei, care lasa Ã®nsÄƒrcinate femeile muritoare,
şi dau naştere zei, sau semi-zei.
Deci, această idee de semi-zeu, înseamnă, că această persoană,
are unele caracteristici "dumnezeieşti" anumite puteri divine, dar în acelaşi timp,
el este muritor, şi poate muri.
Bănuiesc că grecii au inventat această idee,
pentru că, au vrut să ajungă la zei, cât mai mult posibil,
pentru a crea imagini de sine, care sunt mai aproape, şi mai aproape de zei.
Hercule, urma să crească, pentru a fi eroul model al Greciei.
Dar, el are un duşman puternic care vrea să-l vadă distrus.
Hera, soţia lui Zeus.
Ea este regina zeiţelor, şi are o frumuseţe minunată,
este extrem de inteligentă, puternică,
dar, deasemenea extrem de geloasă,
deoarece, Zeus întotdeauna "aleargă" după alte femei.
Zeus a fost tatăl a multor copii, cu o varietate de femei muritoare.
Şi Hera, o urăşte pe toţi.
Dar ea decide, că este Hercule, care trebuie să plătească, cel mai greu,
pentru păcatele comise de Zeus.
Ura Herei, este de fapt foarte-foarte iraţional.
Este aproape, ca şi cum, ea ştia că el avea să provoace favoare ei,
inntr-un fel în ceruri.
Ea a ştiut, că este ceva în legătură cu Hercule, care a fost diferit,
decât ceilalţi copii, şi poate s-a simţit ameninţată de acest lucru,
dar în fiecare zi a vieţii sale, el părea că plătea pentru această ură a ei.
Într-o noapte, când Hercule era doar un prunc,
Hera trimite, doi şerpi otrăvitori, în creşă lui.
Avea câte un şarpe, în fiecare mână, storcându-l până la moarte.
Un copil minuscul, storcând până la moarte, aceşti doi şerpi uriaşi.
Toată lumea ştia în acel moment,
că Hercule era un pic diferit.
Aceasta este unul dintre motivele pentru care Hera îl va urî,
pentru că nu-l poate ucide.
Poate să-i facă o viaţă mizerabilă, dar ea nu poate să-l omoare,
deoarece destiunul spune, că va deveni nemuritor.
Şi, chiar şi un zeu trebuie, să se supună destinului.
Dar Hera, abia a început.
Răzbunarea ei, împotriva lui Hercule, va determina cursul vieţii sale,
din leagăn, până în mormânt.
Aşa spune mitul.
Dar care este legătura cu realitatea ?
Februarie 2004, într-un oraş grecesc, pe nume Teba,
arheologii descoperă dovezi uimitoare,
care aruncă o nouă lumină, asupra naşterii lui Hercule.
Se descoperă un templu îngropat, sub un pod al unei case obişnuite.
În centru, se află rămăşiţele unui altar.
În jurul altarului, sunt sute de vase din ceramică, şi stauete mici.
Ele infatiseasa un singur lucru...
Hercule.
După descoperire, cercetătorii leagă constatările, la un text vechi de 2500 de ani,
care descrie o casă misterioasă a lui Hercule, din Teba,
chiar în afara porţilor, oraşului antic.
Descrierea, şi situl se potrivesc perfect,
dar există şi mai mult.
Textul vechi, spune că altarul a fost ridicat, exact în locul
naşterii lui Hercule. Eroul, ar fi chiar existat ?
Goana după indicii, conduce înapoi către mit.
Pe măsură ce povestea continuă, Hercule devine matur.
Un om-zeu, între două lumi, cel uman şi cel supranatural.
Este prea puternic pentru a fi om.
Este, ca un fel de zeu, prins în capcană, în corpul unui uman.
Adesea, din greşeală face lucruri rele, oamenilor aflaţi în jur,
ucigând accidental oameni.
Din greşeală, provoacă daune de proprietate.
Nu poate să se controleze cu adevărat.
Această putere supraomenească,
face imposibilă, integrarea lui Hercules în societatea greacă.
El nu a fost capabil, să formeze contacte emoţionale cu nimeni.
De fapt, se pare să fi avut un fel de calitate schizofrenică în alcătuire.
Era jumătate-om, jumătate divin, şi totuşi avea un tată,
care nu-l proteja de necazurile şi provocările teribile,
ce a fost provocată de către Hera, asupra lui. A fost lăsat singur,
suspendat între cer şi pământ,
şi neavând unde să meargă.
Disperat pentru unele aparenţe de normalitate,
Hercule se căsătoreşte cu o prinţesă frumoasă, care-i dăruieşte 2 băieţi.
Dar această fericire domestică, este de scurtă durată.
Răzbunătoarea Hera, se întoarce curând
determinată să se asigure, că Hercule nu va cunoaşte niciodată fericirea.
De această dată, o transformă de la om de familie, în criminal,
înnebunindu-l.
Trimite nebunia, în timp ce doarme.
Şi el, în nebunia ce l-a cuprins, crede că soţia şi copii lui,
sunt duşmanii lui.
În miez de noapte, Hercule comite o faptă groaznică de nedescris.
Când se "trezeşte" din această nebunie,
din acesta nebunie devorantă,
se trezeşte acoperit de sângele propriei lui familii.
El nici nu ştie cu adevărat, că el este cel care a făcut-o.
Dar cu toate acestea, are petele de sânge pe el,
acesta e semnul fizic al vinovăţiei.
Şi aceasta este vinovăţia ce trebuie să poarte.
Şi din acest incident oribil, se desfăşoară restul poveştii lui Hercules.
Cel mai puternic om de pe Pământ, şi-a măcelărit întreaga familie.
Când furia lui oarbă dispare, este înlocuit cu remuşcări intense,
un chin oribil, care-l va urmări întotdeauna.
Grecii antici, au numit-o o "vină de sânge".
În antichitate "vina de sânge" a fost înţeles că,
un fel de blestem, care se agaţă de tine,
din sângele persoanei, pe care l-ai omorât.
Seamănă un pic, cu penitenţa creştină,
unde faci anumite fapte bune pe pământ,
pentru a compensa lucrurile rele pe care le-ai făcut.
De aici încearcă, să scape,
de pata de sânge, al acestui act oribil.
Şi aceasta este punctul central al întregii sale vieţi.
Pentru a-şi purifica sufletul, Hercules va trebui să supravieţuiască celei mai chinuitoare,
serii de provocări vreodată, cu care s-a confruntat un zeu sau un om.
Este o călătorie, care îl va duce în lumea greacă, şi dincolo de acesta,
şi lăsând un traseu de dovezi reale, ce aruncă o nouă lumină,
asupra adevărului din spatele mitului.
Hercule, super-eroul din mitologie, tocmai şi-a măcelărit nevasta şi copii,
sub o vrajă, făcută de Hera, mama lui vitregă.
Acum, cel mai puternic om de pe pământ, trebuie să-şi ispăşească păcatele.
Dar este pierdut.
Dezorientat.
Pentru îndrumare, el caută cei mai mari profeţi, din Grecia antică
Crima lui Hercules este atât de mare, încât doar unul,
cea mai puternică autoritate religioasă din timpul său,
poate să-l ajute să rezolve, şi aceasta este Oracolul din Delphi.
Delphi, templul ei sacru joacă un rol cheie, în multe mituri greceşti.
Dar nu este doar un loc mitic.
Ruinele templului Oracol, poate fi încă găsit, în munţii din Grecia Centrală.
În urmă cu 2500 de ani, o preoteasă stătea într-o stare de transă,
vapori misterioase s-au ridicat în jurul ei.
Ea a vorbit în ghicitori, şi se presupune că, ea canaliza cuvintele zeilor.
A fost o "linie de telefon" direct până la cer, pentru a afla răspunsul la orice.
O nouă descoperire, ar putea dezvălui, originea puterii Oracolului.
Un studiu geologic recent, a arătat că templul de la Delphi,
stă exact la intersecţia a două linii de falie.
Acest lucru poate explica vaporii magici, ce înconjoară profeteasa.
Nouă dovadă sugerează că,
mişcări ale pământului, în jurul acestor falii,
ar fi putut elibera, gaze de etilenă,
care ar fi curs, prin aceste fisuri din pământ.
Oamenii care respiră o mare cantitate de etilenă, va cădea într-o transă,
care "sună" aproape exact, ca experienţa de la Oracolul din Delphi.
Deci, practic Oracolul din Delphi a fost un loc,
în care toată lumea din Grecia antică avea mare încredere.
La Delphi, Oracolul spune lui Hercule, că doar o penitenţă teribilă
îl poate dezlega de crimele sale.
Pentru a primi acea penitenţa, el trebuie să meargă, la vărul şi rivalul lui,
Regele Eurystheus.
Dar este un truc.
Hera se foloseşte de Oracol şi de regele Eurystheus, pentru a-l zdrobi pe Hercule.
Hera îl va urmări cu tot ce are la îndemână.
Hera va fi duşmanul lui inevitabil, şi pericolele, duşmanii,
care o va pune în calea lui, nu va înceta.
Eurystheus atribuie lui Hercule, 12 provocări, toate proiectate de Hera.
Aceste vor fi cunoscute pentru totdeauna că, "Muncile lui Hercule".
În acestea, eroul a fost provoacat, să scape lumea greacă, de cele mai mari rele.
Pentru a se confrunta, cu cele mai sălbatice fiare.
Forţe ale naturii, tirani malefici, şi monştri.
Nici un om, nu este de aşteptat să supravieţuiască, nici măcar la unul dintre aceste provocări.
Dar Hercule, trebuie să depăşească 12.
Aceste Munci, au o funcţie.
Funcţia lot principală, este de a elimina contaminarea uciderii familiei sale.
El va trebui să se purifice, să-şi purifice mâinile,
sufletul, şi mai departe, a criminalităţii grave pe care a comis-o.
Pare un pic nedrept pentru noi, deoarece actele pentru care-şi face penitenţa,
nu a fost într-adevăr vina lui.
El a fost sub influenţa nebuniei,
"trimisă" de către mama lui, Hera.
Este necesar să îndeplinească aceste sarcini,
pentru a spăla pata acestor acte de violenţă, pe care a comis-o.
Căutarea pentru salvare începe,
cu prima Muncă:
A ucide o fiară sălbatică, care simbolizează instinctele-animale, al omenirii,
Leul din Nemea.
Problema pentru Hercule este chiar grea, deşi, este un arcaş magnific,
pielea Leului, este impenetrabil la săgeţile sale.
Deci, numai cu forţa brută, reuşeşte să învingă Leul.
Şi când o face, îşi ia ca drept armură, pielea Leului,
Deci, începând de atunci,
este întotdeauna înfăţişat, purtând pielea leului,
care îl protejează.
Regele Eurystheus este uimit.
El a crezut că prima Muncă, va fi şi ultima a lui Hercules.
Acum, el pune o serie de, şi mai mari provocări, monstruoase,
de a pune capăt sigur, eroului.
O temă devine evidenta, în aceste Munci,
este Omul contra Natură.
Grecii antici au privit către natură, ca fiind un loc înfricoşător.
Au vrut să trăiască în armonie cu el,
dar natura a fost o "căţea", la care dacă nu erai atent, te ucidea.
Şi acesta a fost punctul lor de vedere. Nu au avut o viziunea romantică a Naturii.
Există câţiva mari eroi, Hercule este proeminent printre ei,
care poate îmblânzi Natura, care-l poate aduce chiar sub control.
Şi aceasta este semnul, unui adevărat, mare erou,
pentru a aduce această forţă de neoprit, în centrul atenţiei.
Munca numărul doi, îl provoacă pe Hercule,
de a ucide un alt ciudat monstru al naturii
temutul Hydra, având 9 capete.
Un şarpe scuipând otravă, şi devorează oamenii dintr-o muşcătură.
Hercule îşi scoate sabia, şi atacă.
Despintecă una dintre gâturile Hydrei.
Apoi încă una.
Decapitând monstrul cu câte un cap.
Dar de îndată ce fiecare cap era tăiat,
cresc, două în locul lor.
Aceasta reprezintă poftă umană pentru plăcere,
pe care grecii o considerau imposibil de ucis.
Cu cât ataci mai mult, cu cât se taie mai multe capete,
ai de a face, cu şi mai multe capete.
Hercule are nevoie de o nouă strategie.
Împotriva acestui duşman, succesul său depinde de mai mult, decât doar muşchii.
Hercule apucă o torţă, şi arde pielea fiarei.
El vine cu ideea, de ardere a ciotului.
Pentru a cauteriza gâtul, astfel încât capul să nu mai crească la loc.
Cu un efort final, Hercule tăie ultimul cap, al organismului.
Este un triumf uimitor, a omului, asupra monstrului.
Deci, după ce a ucis Hydra,
Hercule înmoaie săgeţile în sângele Hydrei,
şi începând de atunci, are săgeţi otrăvitoare.
Cuvântul "toxic" însemnând otrăvitoare, vine de la cuvântul grecesc "toxon",
care este un arc, cu care tragi săgeţile.
Şi aşa "toxicos" în limba greacă, înseamnă simplu, legatura către arc.
Este un cuvânt ciudat în engleză,
deoarece păstrează legenda lui Hercule, în interiorul cuvântului.
Două Munci, duse la bun sfârşit. Ca un luptător în formare,
Hercule dobândeşte abilităţile necesare, pentru a supravieţui într-o lume ostilă,
rezistenţă fizică, tenacitatea mentală, şi rezistenţa neobosită.
În aceste munci, Hercule a depăşit răul.
Şi vine ca un răzbunător, şi aducător de justiţie.
În următoarele două Munci, Hercule cucereşte,
o altă pereche de fiare formidabile a Naturii,
Cerbul de Aur din Artemis,
un animal atât de rapid, încât poate depăşi o săgeată.
Şi viciosul Porc, mâncător de oameni
Un monstru, pe care a reuşit să-l prindă de viu.
Eurystheus, care i-a pregătit aceste sarcini
nu s-a aşteptat niciodată, ca acestea să fie duse la bun sfârşit.
Deci, începem să-l vedem pe Hercule ca pe un prototip suprauman.
El pare de neoprit în acest moment.
Pentru a "sparge" impulsul eroului, regele Eurystheus, încearcă să schimbe tactica.
Introduce un obstacol natural diferit.
Canalizare neprelucrată.
Pentru Munca numărul 5, Hercule trebuie să "parcurgă" o muncă murdară,
care simbolizează partea viciată a naturii umane.
El trebuie să cureţe, un complex masiv, de grajduri umplute cu bălegar.
Aceasta Muncă este diferită de celelalte, deoarece implică, muncă de servitor,
într-un mod, în care Hercules, nu s-a mai prezentat înainte.
În muncile de dinainte, trebuia să ucidă fiare, care pustiau mediul rural,
şi încearcă să protejeze fiinţele umane, sau de a promova civilizaţia.
Dar, în această, este pur şi simplu o chestiune, de a curăţa bălegar într-un grajd,
ce nu a fost curăţat de câţiva ani buni.
Şi are la dispoziţie o zi pentru a realiza sarcina.
Hercule observa, că aceste grajduri respingătoare, se află între două râuri puternice,
şi are o idee.
Ce va face, este, îşi va folosi marea lui putere,
deviază două râuri diferite, să inunde grajdurile,
de a spăla totul.
Cu câte o muncă terminată, Hercule îşi primeşte compensaţia, pentru uciderea familiei sale.
Până acum, s-a dovedit mai măreţ, decât oricare alt obstacol,
la care au visat, Hera, şi regele-marioneta Eurystheus.
Şi cu fiecare luptă, el devine tot mai puternic.
Pentru grecii vechi,
succesul în faţa acestor copleşitoare sorţi de izbândă,
a fost o poveste inspirată.
Dar, ar fi fost, şi mai mult decât o simplă poveste ?
Indicii istorice intrigante, sugerează că, Hercule nu a fost doar un mit,
ci un erou real.
Hercule este super eroul extrem din mitologie.
Combinaţia de putere şi suferinţă în acelaşi caracter,
făcându-l "acceptat" de către oamenii lumii antice.
Ei au văzut în Hercule un erou, fiind şi admirat, şi compătimit.
Cineva, a cărui poveste tragică, era cumva legat la realitatea lor.
Miturile reflectă, evenimente istorice, care au trecut demult,
astfel încât, este un fel de cod, către istoria antică, care trece
din generaţie, în generaţie.
Poveştile lui Hercule, sunt adunate de către oameni, şi de la oameni,
din diferite culturi, împărţind propriile lor poveşti, de eroi locali,
pe care-l ştiau, depăşind mari dificultăţi,
şi cum împărtăşesc aceste povestiri, ei încep să realizeze, stai un pic,
omul nostru cel puternic, seamănă un pic, cu omul vostru cel puternic.
Şi apoi tradiţiile, toate se împletesc împreună.
În Grecia antică, Hercule a fost modelul omului ideal.
Dar el, chiar a existat ?
Ar putea fi posibil, ca în spatele fiecărui mare erou grec,
există o anumită figură istorică,
dar istoria a dejucat, toate încercările noastre de a găsi,
şi a localiza, persoanele reale.
Unele versiuni ale mitului lui Hercule,
spune, că familia lui, a venit dintr-o aşezare grecească, pe nume Tiryns.
Şi sursele antice, sugerează că a fost odată, patria unui războinic real
care a fost renumit, pentru marea lui putere,
şi chiar s-a crezut, că avea o legătură directă cu zeii.
Acest războinic, a cărui nume este pierdut în istorie,
a servit conducătorul unui puternic regat, denumit Micene.
În mit, Hercule, deasemenea este în slujba regelui din Micene,
vărul lui, Eurystheus, cel care-i atribuie cele 12 Munci.
Este doar coincidenţă, sau ceva mai mult ?
Alte indicii despre omul din spatele mitului,
pot fi găsite, într-unul din cele mai legendare situri din Grecia.
Aceste este Olympia.
În anul 776 i.Hr., primele Jocuri Olimpice au avut loc chiar aici.
Există sute de jocuri în lumea greacă,
dar cele mai bune şi mai prestigiose au fost Jocurile Olimpice.
Dacă cineva câştiga la Jocurile Olimpice,
acesta era "ridicat" într-un fel, în rândul bărbaţilor
A fost cel mai apropiat lucru, pentru un muritor, de a ajunge la zei.
Sunt asemănări izbitoare, între provocările cu care se confruntă Hercule în Muncile lui
şi acelea din Jocuri.
Ambele au fost fapte de forţă şi rezistenţă,
realizate doar, de către cei mai disciplinaţi atleţi.
Dar conexiunea între Hercule şi Jocurile Olimpice,
se poate adânci.
Conform relatărilor, Hercule a înfiinţat Jocurile Olimpice, după una dintre Muncile lui,
astfel Muncile sunt conectate, direct la baza originală a Jocurilor.
Acestea sunt rămăşiţele stadionului din Olympia.
Pista lui are lungimea de 192 metri.
Potrivit grecilor antici acestea sunt 600 de paşi a lui Hercules însuşi.
Potrivit legendei, Hercule însuşi a măsurat stadionul,
care au fost 600 de paşi mici, şi are 192 de metri.
Deci, istoricii au dedus, că talpa lui Hercule avea lungimea de 32 cm.
Ca un pantof de mărimea 48.
Mai multe urme ale lui Hercule, sunt vizibile aici, în templul principal.
Reliefe salvate din pereţii exteriori, descriu cele 12 Munci.
El a fost venerat de către toţi sportivii,
şi unul chiar s-a măsurat împotriva lui Hercule.
Ei bine, era foarte important pentru greci, să nu se predea niciodată,
mulţi atleţi mai degrabă au murit, decât să renunţe.
În mit, aceeaşi perseverenţă îl susţine şi pe Hercule.
Mesajul lui Hercule, întotdeauna era ceva de genul:
"Continuă să mergi, şi în cele din urmă vei reuşi."
Nu contează cât de greu sunt lucrurile, succesul este posibil.
În Munca numărul 6, Hercule trebuie să înfrunte un stol de pasari-mancatori de oameni,
care simbolizează obiective de neatins, al omenirii.
El le alungă, cu săgeţile otrăvitoare,
şi ajunge la un moment important,
jumătatea celor 12 Munci.
Dar, rămân încă 6 provocări,
şi fiecare va deveni, din ce în ce mai dur.
Mama vitregă Hera, se va asigura de asta.
Muncile devin din ce în ce mai extreme,
şi îl face să meargă, şi mai departe, către locuri chiar mistice.
Următoarele 3 Munci, îl va lua pe Hercules pentru prima dată, dincolo de Grecia,
împotriva unor duşmani străini puternici.
Povestiri ca acestea răsunau cu grecii antici,
într-o epocă, în care erau nerăbdători să-şi extindă imperiul.
Grecii, presaţi de "foamea" terenurilor, au început să colonizeze,
până şi în Sudul Franţei,
şi trimit colonii, în întreaga zonă Mediterană.
Şi se întorc rapoarte, despre diferite monştri, sau diverse lucruri.
Pentru Munca numărul 7, Hercule călătoreşte către insula-natiune Cretă,
pentru a găsi şi captură, preţuitul taur al regelui, Minos.
Taurul este un cod pentru dominaţia, Cretei, asupra Greciei continentale,
în momentul în care a fost creat mitul.
La sfârşitul Epocii de Bronz, Creta era într-adevăr, cea mai importantă putere,
în aceea parte a Mediteranei.
Locuri care în perioada clasică, cum ar fi, Atena şi Sparta,
care aveau o mare importanţă,
şi vor deveni, puterile cele mai semnificative,
nu au fost cu nimic importanţi.
De fapt, aceştia au trebuit să plătească, impozit către Cretă,
deoarece a fost puterea majoră în regiune.
În mit, Hercule, este pe cale de a schimba toate acestea.
Îl învinge pe Taurul lui Minos, şi îl supune,
şi se întoarce acasă.
Grecia, nu va mai răspunde în faţa Cretei.
Şapte munci, sunt terminate.
Cu cucerirea taurului din Cretă,
Hercule a câştigat războiul sau, împotriva Naturii.
Acum va fi, om împotriva omului.
În Muncile anterioare,
Hercule a efectuat, servicii care a fost în folosul omenirii,
alungând năpaste, şi fiare, şi aceste lucruri diferite.
Dar din acest punct, vom începe să vedem o latură mai întunecată a lui Hercule.
Şi poate prefigura lucrurile care vor veni.
În următoarele Munci,
Hercule se confruntă cu doi conducători străini, care reprezintă o ameninţare la adresa Greciei.
Prima dată, îl ia în obiectiv pe Diomede,
regele-tiran, din Bistonia.
Diomede şi-a instruit caii, să mănânce carnea duşmanilor săi.
Hercule, va fi, următoarea lor masă.
Aceasta Muncă, transmite un mesaj puternic către grecii antici,
că, răul pe care îl provoci tu însuţi, în cele din urmă te va distruge.
Aceasta este prima Muncă, în care Hercule chiar va ucide pe cineva.
Acesta este momentul crucial.
Pentru prima dată, el chiar varsa sânge uman.
Măcelul continuă, în următoarea Muncă,
unde Hercule ucide Amazoanele,
un trib feroce de femei-razboinici,
după ce a furat centura liderului, Hippolyta.
Cu acesta, Hercule a îndeplinit 9 din cele 12 Munci.
Vitejia lui, puterea şi rezistenţa, l-au purtat prin,
cele mai imposibile serii de sarcini, încercate vreodată.
Dar lupta finală, se va dovedi a fi cel mai greu.
Acestea îl vor lua pe Hercule, dincolo de limitele lumii cunoscute.
Prin teritoriu, nici nu grec nu a fost văzut,
în căutarea unui tărâm, cu asemănări intrigante, cu Grădină Edenului biblic.
Eroul mitic, Hercule, a rezistat 9 Munci descurajante,
într-o căutare, de a ispăşi infracţiunea de ucidere, a familiei sale.
Fiecare provocare, reprezintă un test mai dur, al puterii,
rezistenţei şi rezolvării.
În Muncile lui, există un fel de "ridicare" a dificultăţii.
Hercule este capabil să depasesca, chiar şi Muncile cele mai grele,
îl arată, ca fiind incredibil de puternic,
într-un fel, cum niciun alt erou antic nu a fost capabil.
Dar, cum provocările continuă,
devine clar, că nici o durere fizică,
nu poate uşura agonia sa mentală.
Hercule este un prizonier, a propriei sale vinovăţii.
Nu contează câte Munci a efectuat,
indiferent cât de mult eroism a fost expus,
indiferent cât de extraordinar a fost strâmtorile fizice,
înăuntrul lui, nu există pace, nu a existat nicio satisfacţie.
Mai rămân 3 teste pentru Hercule.
Acestea îl vor lua către marginea Pământului,
şi într-un abis de moarte.
Ce se întâmplă, este că Hercule trebuie să meargă în continuu mai departe,
rătăcit de Grecia. Cu cât intri mai mult în necunoscut,
de fapt treci de "câmpia" între lumea muritorilor şi nemuritorilor.
În Munca numărul 10, Hercule trebuie să captureze Bovina din Geryon.
Un monstru vicios, cu trei perechi de picioare,
trei capete,
şi o genealogie letală.
El este nepotul lui Medusa,
astfel încât şi el este un fel de semi-monstru,
şi nu va lăsa, această bovină fără o luptă.
Dar distrugerea Bovinei, este doar jumătatea provocării.
Cealaltă jumătate este să ajungă acolo.
Pentru a ajunge la Geryon, Hercule trebuie să se aventureze, dincolo de Mediterană,
în Oceanul Atlantic.
Dar un obstacol major îi stă în cale.
O zonă de munte, care uneşte Africa şi Europa într-un singur continent,
şi sigilează Marea, de Ocean.
Hercule se decide să nu ocoloeasca muntele.
Trece prin acesta.
El împarte muntele în două, cu o singură lovitură de sabie.
Această parte a mitului a fost creat să explice cum Atlanticul,
şi Marea Mediterană, au fost conexate.
Stâncile de pe amândouă părţi, sunt legate pentru totdeauna, de Hercules
Strâmtoarea Gibraltar, este cunoscut de antici,
ca Stâlpii lui Hercule.
Şi nimeni nu putea trece de el, nimeni nu ştia ce se află dincolo de el.
Pentru oamenii din lumea antică,
Stâlpii lui Hercule, nu a fost doar o poartă de acces, într-un ocean neexplorat,
acestea au fost un "portal" între realitate şi mit.
Pentru un grec să vorbească de un loc anume, dincolo de Stâlpii lui Hercule,
este un fel de a vorbi despre un loc, undeva, deasupra curcubeului.
Şi că Hercule, chiar s-a dus acolo, şi, a şi venit înapoi,
s-ar fi adăugat doar la reputaţia lui.
Toţi marinarii vechi, delimitaţi către Oceanul Atlantic,
au trebuit să navigheze printre Stâlpii lui Hercule,
şi o descoperire recentă sugerează, erau mulţi care au ancorat aici,
să-şi arate respectul către erou.
Într-o peşteră pe o stânca din Gibraltar,
arheologii au găsit sute de artefacte,
considerat a fi legate de Hercule.
Avem probe trimise pentru radio-datarea cu carbon,
şi se potrivesc perfect, între ele,
toate par să indice o perioadă, de aproximativ 400 de ani,
din aproximativ anul 800 i.Hr., până în 400 i.Hr.
Acestea sunt obiecte, care au fost plasate foarte specific,
pentru un motiv special,
şi suntem destul de încrezători, că, ce avem aici, este un mare altar.
Experţii cred, că marinarii greci veneau la altar, pentru a se ruga pentru viaţa lor,
când se pregăteau să-l urmeze pe Hercule către necunoscut.
Ei nu ştiau, ce, sau dacă se află ceva, dincolo de Stâlpi.
În mit, Hercule se confruntă cu aceeaşi incertitudine,
cum trece, peste acest prag către necunoscut.
Dincolo de piloni, Geryon cu trei capete, aşteaptă.
Monstrul iese la luptă,
aruncând bolovani uriaşi, de pe munte, către Hercule.
Dar Hercules are o armă secretă,
săgeţile înmuiate, în veninul otrăvitor, de o cucerire anterioară, Hydra.
Ţinteşte, şi trage.
Geryon cade mort...
şi Hercule îşi revendică Bovina.
10 Munci îndeplinite.
Apoi, Hercule trebuie să meargă la marginea lumii,
pentru a fura merele de aur, dintr-o grădină,
păzită de un dragon cu 100 de capete.
Mere, o grădină, şi un şarpe periculos.
Această Muncă, e similară cu povestea Biblică a lui Adam şi Eva.
Există creştini timpurii,
care au făcut comparaţia, între mărul Hesperidelor,
şi Arborele Vieţii, în Grădină.
Asta e unul dintre acele lucruri, care se ocupă cu material străvechi,
care spune că aceşti oameni au vorbit între ei,
şi ştiau povestirile reciproc.
În povestea lui Hercule, există o întorsătură mortală.
Merele, pe care îl caută, aparţine duşmanului său, zeiţa Hera.
Nu numai că aceste Mere, aparţin lui Hera, dar acestea sunt semne,
ale căsătoriei sacre, cu Zeus.
Merele şi căsătoria sunt de obicei combinate,
în mitologia greacă.
Hercule rătăceşte ani de zile, în căutarea Mărului lui Hera...
fără noroc.
În cele din urmă, ajunge la capătul lumii,
şi întâlneşte un zeu, cu o povară grea de suportat.
Atlas.
Atlas a fost unul dintre Titani.
Şi treaba lui era, ca să poarte pe umerii săi, toată greutatea Lumii.
Literalmente, el poartă lumea pe umeri.
Acesta frază din zilele moderne, "de a purta Lumea pe umeri",
este direct derivat din mitul lui Atlas.
Hercule este epuizat, şi pierdut,
dar Atlas ştie unde se află Merele de aur.
Şi aşa, Hercule s-a oferit voluntar să "ţină" lumea,
Atlas în cele din urmă se întoarce cu Merele
dar există o viclenie.
El îi spune lui Hercule, că nu doreşte să primească înapoi Pământul şi Cerul,
Atlas desigur îi spune, "mulţumesc foarte mult",
"am încercat să scap de asta de mult timp".
Şi este pe cale de a pleca.
Hercules spune, "Oh, ştii, ai dreptate",
"Îmi pare rău. Poţi să-l iei înapoi doar pentru o secundă ?"
"Vreau să-mi acopăr umerii cu pielea de leu."
Atlas a luat din nou lumea, şi Hercule pleacă mai departe.
Hercule s-a răzbunat pe Hera, furând Merele cel preţios.
Acum, mai are încă o provocare de indeplinit, ca să-şi câştige libertatea,
şi va pleca într-un loc, de unde niciun muritor nu s-a întors,
tărâmul morţilor,
Hades.
Hercules a confruntat 11 din cele mai dificile provocări,
încercat vreodată de către un Om, sau de zei.
A luptat cu fiare sălbatice,
împăraţi malefici,
monştrii hidoşi,
şi a trecut într-o lume necunoscută,
într-o căutare neîncetată, pentru a se despăgubi, pentru uciderea familiei sale.
Hercule, îşi petrece viaţa trudind,
încercând să scape, de o vină, pe care nu o merita.
Suferind întotdeauna, rezistând întotdeauna.
Acum, rămâne testul final.
Pentru a 12-a Muncă şi Munca finală,
Hercule trebuie să-şi găsească drumul, spre misteriosul infern, lumea morţilor,
Hades.
Acolo, trebuie să-l prindă pe Cerber,
câinele de pază cu trei capete,
Munca finală a lui Hercule, este cea mai cumplită.
Oamenii nu au făcut aşa ceva niciodată.
Eroii nu au putut merge de obicei în lumea de dincolo.
Hades, stăpânul morţii, este paznicul tuturor sufletelor.
Şi Cerber, este întăritorul lui.
Acum, câinele, nu este atât de mult, pentru a vă reţine, pe cei în viaţă, în a merge acolo jos,
pentru că, dacă eşti suficient de nebun, ca să o faci, este problema ta.
Este acolo, pentru a păzi pe cei morţi, ca să nu iasă de acolo.
Una dintre cele mai mari probleme în civilizaţiile străvechi,
este teamă, că, dacă cineva moare, s-ar putea să nu realizeze că a murit,
şi, să vină înapoi, la tine.
Hercule încearcă o abordare diplomatică cu Hades.
El cere permisiunea, pentru a lua cainele-pazitor, pe Pământ.
Hades este de acord, cu o singură conditie-
Hercule trebuie să învingă fiara, numai cu pumnii, şi nimic altceva.
Acesta este momentul final al adevărului.
Hercule se luptă cu câinele.
Şi îl învinge, până la supunere.
Faptul că el a fost capabil, să-l aducă pe Cerber înapoi din Iad,
este un eveniment extraordinar.
Pentru că ceea ce a arătat,
a fost, că un erou grec, ar putea rupe ciclul de viaţă, şi de moarte.
În cele din urmă, Hercule şi-a îndeplinit penitenţă.
El a cucerit fiecare obstacol, care a fost pus în calea lui,
şi a îndurat chinurile fizice şi mentale peste măsură.
De toate drepturile, el ar trebui în cele din urmă să fie în pace.
Hercule, este cineva care se luptă, care biruie, şi suferă,
dar întotdeauna găseşte susţinere.
Şi există unele promisiuni neclare, că viaţa va fi mai bună pentru el,
după ce această aventură este finalizată, dar desigur, niciodată nu este.
Hera deţine o duşmănie nemuritoare împotriva lui Hercule,
pentru că este fiul nelegitim a lui Zeus.
Există doar o singură scăpare din acest blestem...
moartea.
Construieşte un imens rug funerar.
Viaţa lui pe Pământ, se termină aşa cum l-a îndurat.
În chinuri.
El vrea să aibă o moarte eroică, moarte corespunzătoare unui erou.
El vrea să ardă, pe un rug funerar.
Dar când se întâmpla acest lucru, se pare că este "curăţarea" finală.
Ceea ce arde nu este Hercule, ceea ce arde este doar carnea lui de muritor.
Şi aceasta îi eliberează sufletul, aşa că el însuşi, urcă în Ceruri.
În moarte, Hercule este în sfârşit răscumpărat.
Zeus, regele zeilor, consideră că fiul lui, a suferit destul.
Îl invită să se alăture celor nemuritori, pe Muntele Olimp,
şi răzbunătorul lui, Hera, în cele din urmă, cedează.
Ceea ce vedem aici este, că Hercule, este eroul eroilor,
el este cel mai mare, dintre cei mari.
Şi la sfârşitul tuturor, Zeus spune:
bine, Hercule, ai suferit destul şi eşti aşa de măreţ,
De fapt voi merge chiar mai departe şi te voi face un zeu.
Hercule, în cele din urmă, va primi un fel de recompensă, care va dura pentru totdeauna.
Suferinţă în sfârşit s-a terminat.
În final, Hercule este înviat,
şi se alătură tatălui său, în împărăţia veşnică.
Este un final cu stranie asemănare cu un alt muritor divin,
Iisus Christos.
Actul final a lui Hercule este sacrificiul de sine.
Şi din nou, este un paralel creştin interesant,
cu eroul care trebuie să sufere, pentru a obţine nemurirea.
Şi atunci când îşi dă foc, arde toată mortalitatea,
şi tot ce rămâne în esenţa lui, şi asta e, ceea ce urcă la Cer.
Aceasta este mitul lui Hercule.
O poveste fără vârstă, de putere, suferinţă şi răscumpărare.
Este genul de poveste care le place oamenilor ...
deoarece toată lumea are probleme, şi trudă, şi suferinţă în viaţa lor.
Cu toţii am înfruntat sarcini monumentale,
pe care nu am crezut, că le vom parcurge cu bine.
Şi ei vor să audă o poveste, unde cineva a trecut prin astfel de lucruri,
dar mai are încă de parcurs, şi să ajungă la final.
Hercules a reuşit să atingă succesul la sfârşit,
ne arată, că întotdeauna este o posibilitate de succes,
indiferent de cât de greu ar părea viaţa noastră.
Traducerea si adaptarea ^^^ Horus ^^^