Marii meşteri spun că ceainicul, cu cât este mai folosit...
cu atât mai frumos devine.
Vasul se maturizează prin turnarea repetată a ceaiului pe suprafaţa lui.
Depunerile rămase pe lut creează acest aspect frumos în timp.
La unele vase, lutul a fost lustruit cu ceai cu mai bine de 400 de ani în urmă.
Muzeul se va închide în zece minute.
Vechi de 400 de ani, iar ei te lasă să-ţi faci un ceai...
Unele lucruri n-ar trebui să stea în spatele sticlei, sunt făcute să fie atinse.
Să fie folosite.
Vasele acestea au nevoie de îngrijire. Lutul se crapă.
Ei bine, nu văd cum o mică stropeală cu ceai ar putea fi de ajutor.
Câteodată trebuie să te uiţi cu atenţie la ceva ca să-i observi valoarea.
Vezi? Acesta luceşte un pic mai tare.
Presupun că nu... ă... adică...
Presupun că nu ai vrea să bei ceva...
Nu ceai, evident... Ă... la un pub, cu mine, diseară.
Nu sunt o prezenţă atât de agreabilă.
Aş putea decide asta singur?
Nu pot... îmi pare rău...
Te rog, nu mă mai invita.
E cumva paza?
Hei?
SHERLOCK The Blind Banker
RO=V=EN SubTeam
=ROVEN= www.subtitrari-team.ro
Supraveghetorul de la raft este rugat să se prezinte la...
Obiect necunoscut în zona de ambalare. Vă rugăm, încercaţi din nou!
Obiect nescanat. Vă rugăm, încercaţi din nou!
N-ai putea să taci odată?
- Card neautorizat! - Da, în regulă! M-am prins!
Vă rugăm, utilizaţi o metodă alternativă de plată! Card neautorizat!
Vă rugăm, utilizaţi o metodă alternativă de plată!
Las-o baltă! Renunţ!
- Nu te-ai grăbit deloc. - Da, n-am făcut cumpărăturile.
Ce? De ce nu?
Pentru că am avut un scandal în magazin cu scanerul şi cu automatul pentru PIN.
Ai... ai avut scandal cu un automat?
Un fel de... Am stat acolo şi am reclamat abuzul. Ai ceva numerar?
Ia cardul meu.
Ai putea să te duci şi tu, ştii? Ai stat acolo toată dimineaţa...
nici măcar nu te-ai mişcat de când am plecat.
Åži ce s-a Ã®ntÃ¢mplat cu cazul acela care Å£i s-a oferit... diamantul din Jaria?
Neinteresat!
Le-am trimis un mesaj.
Nu-ţi face griji pentru mine, mă descurc.
- Acela e calculatorul meu? - Desigur.
- Ce? - Al meu era în dormitor.
Ce? Nu puteai să te deranjezi să te ridici?
E parolat.
E un fel de a spune. Mi-a luat mai puţin de un minut să ţi le ghicesc...
nu-i chiar Fort Knox.
Bine. Mulţumesc.
- Am nevoie de-un serviciu. - O, plictisitor.
Ascultă, ă...
dac-ai putea să-mi împrumuţi nişte...
- Sherlock, mă asculţi? - Trebuie să mă duc la bancă.
Da, când ziceai că mergem la bancă...
Sherlock Holmes.
Sherlock Holmes!
- Sebastian. - Salut, prietene!
Cât timp... opt ani de când am dat ultima dată cu ochii cu tine?
- Acesta e prietenul meu, John Watson. - Prieten?
- Coleg. - Bine.
Aşezaţi-vă pe undeva... Vreţi ceva... cafea, apă?
- Nu? Avem de toate pe aici. - Merci.
Deci, o duci bine. Ai fost peste hotare o grămadă.
Aşa, şi?
Zburând tot drumul în jurul lumii de două ori pe lună...
Corect. Faci chestia aia...
Am fost împreună la facultate şi tipul ăsta de aici avea un truc pe care-l tot făcea.
Nu e un truc.
Se uita la tine şi putea să-ţi spună toată povestea vieţii tale.
- Da, l-am văzut cum face. - Băga frica în toată lumea, toţi îl uram.
Coboram la micul dejun în sala oficială...
iar ciudatul ăsta ştia dacă ţi-ai pus-o în noaptea aia.
- Eu doar eram atent. - Ei haide, luminează-mă!
Două drumuri pe lună, zburând tot drumul în jurul lumii, chiar ai dreptate.
De unde ai ştiut? Îmi vei spune că am o pată pe cravată...
de vreun fel de ketchup deosebit, pe care-l cumperi doar în Manhattan?
- Nu, eu... - E noroiul de pe pantofi?
Am vorbit cu secretara ta, la uşă. Ea mi-a spus.
Mă bucur că ai reuşit să vii. Am avut o spargere.
Biroul lui Sir William, fostul preşedinte al băncii.
Încăperea a fost lăsată aici, ca un fel de amintire.
Cineva a dat o spargere azi-noapte târziu.
- Ce-au furat? - Nimic.
Au lăsat un mic mesaj.
Interval de 60 de secunde.
Deci, cineva a venit aici, sus, la miezul nopţii...
a împrăştiat cu vopsea şi-a plecat în mai puţin de un minut.
Câte intrări sunt către acel birou?
Ei bine, aici e momentul în care devine, cu adevărat, interesant.
Fiecare uşă care se deschide în acestă bancă, se încuie de aici.
- Fiecare debara, fiecare toaletă. - Uşa aceea nu s-a deschis azi noapte?
Avem o breşă de securitate. Găseşte-o şi te plătim...
Cinci cifre. Acesta e un avans.
Spune-mi cum a intrat. E unul mai mare pe drum.
N-am nevoie de un stimulent, Sebastian.
El... glumeşte, evident.
Vrei să am grijă eu de ăsta?
Merci.
Două călătorii în jurul lumii, luna aceasta.
N-ai întrebat secretara, ai spus asta doar ca să-l iriţi.
- De unde-ai ştiut? - I-ai văzut ceasul?
- Ceasul? - Ora era corectă, dar data era greşită.
Arăta cu două zile în urmă. A făcut un ocol complet de două ori, dar nu l-a potrivit.
- În aceeaşi lună? Asta de unde-ai scos-o? - New Breitling. A apărut în februarie.
Bine. Deci, crezi c-ar trebui să mai adulmecăm pe aici un pic?
Am deja tot ceea ce trebuie să ştiu, merci.
Acel graffiti era un mesaj.
Cineva de la bancă, care lucrează la nivelele de tranzacţionare.
Găsim destinatarul şi el ne va conduce către persoana care l-a trimis.
Evident.
Ei bine, sunt 300 de oameni acolo, sus. Cui îi era adresat?
- Stâlpii. - Ce?
Stâlpii şi paravanele. Sunt doar câteva locuri din care poţi vedea acel graffiti.
Asta reduce considerabil lista. Şi, desigur, mesajul a fost lăsat...
la 11:34, noaptea trecută. Asta ne spune o grămadă!
- Chiar aşa? - Cei de la tranzacţii vin la orice oră.
Unii tranzacţionează cu Hong Kong în mijlocul nopţii.
Acel mesaj era destinat cuiva care vine la miezul nopţii.
Nu sunt mulţi Van Coon în cartea de telefoane.
Taxi!
Deci, ce facem acum? Stăm aici şi aşteptăm să se întoarcă?
- Abia s-a mutat. - Ce?
- Apartamentul de deasupra, etichetă nouă. - Poate abia a schimbat-o.
- Nimeni nu face asta vreodată. - Alo?
- Bună... ă... locuiesc în apartamentul de dedesubt. Nu cred că ne-am întâlnit.
Nu, păi... ă... abia m-am mutat.
- De fapt, am încuiat cheile în apartament. - Vrei să-ţi dau drumul?
- Da. Şi aş putea folosi balconul tău? - Ce?
Sherlock? Sherlock, eşti bine?
Da, oricând consideri că-i cazul să-mi dai drumul...
Crezi că a pierdut o grămadă de bani?
Adică, sinuciderea e destul de întâlnită printre băieţii de de bani gata.
- Nu ştim dacă a fost sinucidere. - Ei, haide!
Uşa era încuiată pe interior, a trebuit să escaladezi balconul.
A fost plecat trei zile, judecând după rufe.
Uită-te la bagaj, era ceva bine împachetat în el.
- Merci, te cred pe cuvânt. - Probleme?
Da, nu-s disperat să răscolesc prin chiloţii murdari ai unuia.
Acele simboluri de la bancă, acel graffiti, de ce l-au pus acolo?
- Un fel de cod? - Evident.
De ce erau pictate? Dacă vrea să comunice de ce nu foloseşte e-mail-ul?
- Păi, poate că el nu-i răspundea. - O, bun, deci mă urmăreşti.
Nu.
Ce fel de mesaj ar încerca oricine să evite?
Dar de dimineaţă?
- Acele scrisori la care te uitai? - Facturi?
Da. Era ameninţat.
Nu de către Gas Board.
Vezi dacă putem lua amprente de pe geamul ăsta.
Sergent, n-am făcut cunoştinţă.
Da, ştiu cine eşti şi aş fi preferat să nu-mi alterezi vreuna dintre probe.
- L-am sunat pe Lestrade. Vine? - E ocupat. Eu conduc.
Şi nu sergent, sunt Detectiv Inspector Dimmock.
Evident, avem de a face cu o sinucidere.
Se pare că singura explicaţie pentru toate datele.
Greşit, e doar o singură explicaţie pentru unele dintre date.
Ai găsit o soluţie care-ţi place, dar ai ales...
să ignori orice vezi că nu se conformează cu ea.
- Cum ar fi? - Rana e pe partea dreaptă a capului.
- Şi? - Van Coon era stângaci.
- Cere un pic de contorsionare... - Stângaci?
Mă mir că n-ai observat. Nu trebuie decât să-ţi arunci privirea prin apartament.
Măsuţa de cafea pe partea stângă, cana de cafea cu toarta spre stânga...
Prizele, din obişnuinţă, folosite cele din stânga.
Hârtia şi creionul în stânga telefonului. Ridică cu dreapta, preia mesajele cu stânga.
- Vrei să continui? - Nu, cred că e destul...
Aş putea, totuşi, sunt aproape de sfârşituI listei.
E un cuţit pe supotul de pâine cu unt pe partea dreaptă a lamei...
deoarece l-a folosit cu stânga. Este extrem de improbabil ca un stângaci...
să se împuşte singur în partea dreaptă a capului.
Concluzia, cineva a intrat cu forţa şi l-a omorât...
singura explicaţiea a tuturor datelor.
- Dar pistolul? - El aştepta criminalul.
- A fost ameninţat. - Ce?
Astăzi, la bancă, un fel de avertisment.
A tras o dată când atacatorul a intrat.
- Şi glonţul? - S-a dus prin fereastra deschisă.
- O, haide! Ce şanse sunt să fie aşa? - Aşteaptă până primeşti raportul balistic.
Glonţul din creier n-a fost tras din arma sa, garantez.
Dacă uşa era încuiată pe interior, cum a intrat ucigaşul?
Bun, în sfârşit, pui întrebările corecte.
A plecat, încercând să-şi taie părul cumva cu o furculiţă...
ceea ce, desigur, nu se poate.
Era o ameninţare, asta însemna acel graffiti.
Cam... sunt într-o întâlnire... N-ai putea să-ţi faci o programare la secretara mea?
Nu cred că asta poate aştepta. Regret, Sebastian.
Unul dintre oamenii de tranzacţii, cineva care lucrează în biroul tău, a fost ucis.
- Ce? - Van Coon. Poliţia e în apartamentul lui.
- Ucis? - Regret să intervin în digestia cuiva.
Încă mai doreşti să-mi fac programare? Poate la 9 fix la Scotland Yard?
Harrow, Oxford... un tip strălucit.
A lucrat în Asia o vreme, aşa că...
I-ai dat lui conturile de Hong Kong?
A pierdut 5 mil. într-o singură dimineaţă, i-a făcut la loc o săptămână mai târziu.
Nervi de oţel avea Eddie.
- Cine ar fi vrut să-l ucidă? - Toţi ne facem duşmani.
Nu toţi terminaţi socotelile cu un glonţ în tâmplă.
De obicei, nu. Mă scuzaţi!
E preşedintele. Poliţia a trecut pe la el.
- Se pare că i-au spus că a fost sinucidere. - Ei bine, asta-i o greşeală, Sebastian!
- A fost ucis. - Păi, mă tem că ei nu văd lucrurile aşa.
- Şi? - Şi nici şeful meu.
Te-am angajat să faci o treabă. Nu te lăsa distras!
Şi eu, care credeam că toţi bancherii sunt nişte nenorociţi fără inimă.
Trebuie să treci pe la Crispians. Două vase Ming, gata pentru licitaţie, Chenghua.
- Le vei evalua? - Soo Lin ar trebui să meargă, ea e expertă.
Soo Lin şi-a dat demisia. Am nevoie de tine.
- E doar o muncă temporară. - Nu, e în regulă.
- Eşti, ă... păi, eşti cam supra-calificat. - Mi-ar prinde bine nişte bani.
Păi, avem doi plecaţi în această săptămână, iar una tocmai a intrat în prenatal.
- Ar putea fi ceva prea banal pentru dvs. - Ă... nu, banal e bine, câteodată.
Banal e numai bine.
- Spune, aici, că ai fost soldat. - Şi doctor.
- Altceva mai ştii să faci? - Am cântat la clarinet, la şcoală.
O, păi... de-abia aştept asta.
Am zis, poţi să-mi dai un pix?
- Ce? Când? - Cam acum o oră.
N-ai băgat de seamă că eram plecat atunci? Am fost să caut un serviciu la clinică.
- Cum a fost? - Minunată. Era minunată.
- Cine? - Serviciul.
- Ea? - El.
Da, aruncă-ţi o privire.
- "Intrusul care poate trece prin pereţi." - S-a-ntâmplat azi-noapte.
Ziarist împuşcat mortal în apartamentul său.
Uşile încuiate, ferestrele zăvorâte din interior. Exact ca la Van Coon.
- Doamne! Crezi că... - A ucis încă unul.
Brian Lukis, jurnalist liber profesionist, ucis în apartamentul său.
- Uşile încuiate pe interior. - Trebuie să admiţi, e similar.
Amândoi ucişi de către cineva capabil să treacă prin pereţii de piatră.
Inspector, serios crezi că Eddie Van Coon a fost doar o sinucidere mondenă?
Ai văzut raportul balistic, presupun?
Şi glonţul care la ucis, a fost tras din arma sa?
- Nu. - Nu! Deci, această investigaţie...
s-ar mişca un pic mai repede dacă ai avea încredere în vorbele mele.
Tocmai ţi-am înmânat o solicitare pentru investigarea unei crime.
Cinci minute în apartamentul lui.
Patru etaje. De aceea cred ei că sunt în siguranţă.
Pun un lanţ la uşă, o zăvorăsc şi ei cred că e impenetrabil.
Nu se gândesc nicio clipă că se poate intra şi altfel.
- Nu înţeleg. - Avem de a face cu un ucigaş ce se caţără.
- Ce faci? - Se agaţă de pereţi ca o insectă.
- Aşa intră. - Ce?
S-a căţărat pe partea laterală a zidului, a alergat de-a lungul acoperişului...
- Şi a intrat prin această lucarnă. - Vorbeşti serios? Ca Spider-Man?
A escaladat şase etaje într-un bloc din Docklands...
- A sărit în balcon şi l-a ucis pe Van Coon. - O, stai aşa!
Aşa a intrat în bancă... a mers de-a lungul terasei, până la balcon.
Trebuie să aflu ce-i leagă pe aceşti doi oameni.
Data ştampilată pe carte e aceeaşi cu ziua în care a murit.
Sherlock?
Deci, ucigaşul merge la bancă, lasă o ameninţare cifrată la bancă.
Van Coon intră în panică, se întoarce la apartament, se încuie înăuntru.
Câteva ore mai târziu, moare.
Ucigaşul îl găseşte pe Lukis la bibliotecă, scrie cifrul pe raftul pe care ştie...
că va fi văzut. Lukis merge acasă. Târziu, în noapte, moare şi el.
- De ce-au murit, Sherlock? - Doar cifrul ne poate spune.
Lumea funcţionează cu coduri şi cifruri, John.
De la sistemul de securitate de milioane de lire al băncii până la automatul pentru PIN
cu care ai avut probleme. Criptografia sălăşuieşte în fiecare moment printre noi.
- Da, bine, dar... - Dar toate sunt generate...
de către calculatoare: coduri electronice, metode de cifrare electronică.
Acesta este diferit. E un dispozitiv antic.
Metodele moderne de spargere a codurilor nu-l vor dezlega.
- Încotro mergem? - Trebuie să cer un sfat.
- Ce? Pardon? - M-ai auzit perfect. N-o voi spune din nou.
- Ai nevoie de un sfat? - Despre pictură.
Da, trebuie să vorbesc cu un expert.
O parte a noii expoziţii.
- Interesant - O voi numi...
Frenezia Urbană a Setei de Sânge.
Te prinde...
Am două minute până când un poliţist comunitar apare de după colţul acela.
Putem face asta în timp ce lucrez?
- Îl cunoşti pe autor? - Recunosc pictura.
E ca Michigan... spray cu vopsea. Aş zice zinc.
Dar simbolurile? Le recunoşti?
Nici măcar nu sunt sigur că e un limbaj real.
Doi oameni au fost ucişi, Raz. Descifrarea este cheia găsirii celui care i-a ucis.
Şi asta-i tot ce ai să începi? Nu-i prea mult, nu-i aşa?
- Ne ajuţi sau nu? - O să întreb pe aici...
Cineva trebuie să ştie ceva despre asta.
Ce dracu' crezi că faci? Galeria asta e o clădire publică înregistrată.
Nu, nu. Stai, stai! Nu eu am pictat asta. Eu doar ţineam asta pentru...
Tare pasionat, nu-i aşa?
Era chiar în timpul unei restaurări importante.
- De ce şi-ar fi putut da brusc demisia? - Probleme familiale. Aşa zicea-n scrisoare.
Dar ea nu are familie. A venit în această ţară de una singură.
- Andy! - Uite, acele ceainice...
acele piese de ceramică... au devenit obsesia ei.
Lucra la restaurare de săptămâni. Nu pot să cred că le-a abandonat aşa...
Poate că începuse să capete un pic de atenţie nedorită?
- Ai stat ceva timp... - Da, păi, ştii cum e...
Poliţiştilor nu le place să fie grăbiţi, nu-i aşa?
Doar formalităţi: amprente...
registru de infracţiuni şi mai trebuie să fiu, marţi, la tribunal.
- Ce? - Eu, Sherlock! În tribunal, marţi!
- Îmi fac dosar de comportament antisocial! - Bun, bine.
Să-i spui micuţului tău prieten că-i binevenit să se autodenunţe oricând.
Simbolul... încă nu-l pot localiza.
Nu, trebuie să te duci la secţia de poliţie să întrebi de ziarist.
Efectele personale trebuie să fi fost sechestrate.
Dă de urma jurnalului său, sau ceva care ne va spune pe unde-a fost.
Mă duc să văd adresa oficială a lui Van Coon.
Dacă le refaci paşii, undeva vor coincide.
Scotland Yard.
A zburat înapoi de la Dalian vineri.
Se pare că a avut întâlniri repetate cu echipa de vânzări.
Îmi poţi printa o copie?
- Sigur. - Dar în ziua în care a murit?
- Poţi să-mi spui unde-a fost? - Îmi pare rău, e gol.
Am toate chitanţele lui.
- Prietenul tău... - Uite, orice-ai spune...
- Sunt de partea ta 100 la sută. - E un tip arogant.
Păi, asta a fost chiar blând. Oamenii spun chestii mult mai rele decât asta.
Asta ai vrut, nu-i aşa? Jurnalul ziaristului?
Ce fel de şef era el, Amanda? Recunoscător?
Ă... nu. Nu-i cuvântul pe care l-aş alege eu.
Singurele lucruri pe care Eddie le aprecia aveau o etichetă cu un preţ imens.
Cum e crema aia de mâini. A cumpărat-o pentru tine, nu-i aşa?
Uită-te la asta: a luat un taxi de acasă în ziua în care a murit. 18,50 lire.
Ăsta l-ar fi adus la birou.
Nu era ora de vârf. Verifică orarul. Dimineaţa târziu.
- 18 l-ar duce până la... - West End! Îmi amintesc când a zis.
- Dedesubt, marcat la Piccadilly. - Deci a luat metroul înapoi la birou.
De ce ar lua un taxi către oraş, şi, apoi, metroul să revină?
Pentru că livra ceva greu.
N-ai trage de un pachet pe scările rulante.
- Livra? - Undeva lângă staţia Piccadilly.
A dat drumul la pachet, l-a livrat, iar apoi...
S-a oprit pe drum... îi era foame.
Deci, ţi-ai luat prânzul de aici, în drum spre staţie. Dar de unde veneai?
Unde te-a lăsat taxi-ul?
Corect!
Eddie Van Coon a adus un pachet aici, în ziua în care a murit.
Orice ar fi fost ascuns în acea cutie, am reuşit să recompun imaginea...
folosind fragmente de informaţie, chitanţe de cărţi de credit, bonuri...
- S-a întors din China, apoi a venit aici. - Sherlock!
Undeva, pe strada asta, undeva aproape. Nu ştiu unde, dar...
- Magazinul acela, chiar acolo! - De unde ştii?
Jurnalul lui Lukis. Şi el a fost aici. Şi-a notat adresa.
Bună!
- Tu vrei... pisică norocoasă? - Nu! Merci, nu!
10 lire... 10 lire!
Cred soţia ta, ea îi place!
Ă... mulţumesc.
Sherlock!
- Eticheta aceea... - Da, o văd.
Este exact la fel cu cifrul.
E un sistem de numărătoare antic, Hang Zhou.
În zilele noastre doar comercianţii stradali îl mai folosesc.
Acelea erau numere, cele scrise pe peretele băncii şi la bibliotecă.
Numere scrise într-un dialect chinezesc antic.
E un 15.
Ceea ce noi am crezut că-i semnătura artistului, e numărul 15.
Iar legătura de la ochi, linia orizontală... Şi aceea era tot un număr.
E numărul chinezesc 1, John. L-am găsit!
Doi bărbaţi călătorec înapoi din China,
amândoi se duc direct la magazinul Pisica Norocoasă.
- Ce-au văzut? - Nu-i vorba de ce-au văzut...
E vorba de ceea ce au adus amândoi în acele valize.
Şi nu te referi la cumpărături din magazine fără taxe vamale...
Mulţumesc.
Gândeşte-te la ce ne-a spus Sebastian despre Van Coon...
despre felul cum se menţinea fără datorii în piaţă.
- A pierdut 5 milioane. - I-a făcut la loc într-o săptămână.
Ăsta-i felul în care a făcut banii atât de uşor.
- Făcea contrabandă. - Acoperirea era perfectă.
Om de afaceri, făcând călătorii frecvente în Asia.
Lukis era la fel, un ziarist scriind despre China.
Amândoi au făcut contrabandă.
- Pisica Norocoasă era locul de plasare. - Dar de ce au murit?
N-are sens. Dacă amândoi s-au întors la magazin şi au livrat bunurile...
de ce i-ar fi ameninţat cineva, şi după aceea i-ar omorât,
după eveniment, după ce şi-au terminat treaba?
Dacă unul dintre ei avea lipici la degete?
- Ce vrei să zici? - A furat ceva.
Ceva din comoară.
Criminalul nu ştie care dintre ei a luat, aşa că-i ameninţă pe amândoi. Corect!
Aminteşte-mi... când a plouat ultima oară?
E aici de luni.
N-a fost nimeni în apartamentul acela de cel puţin trei zile.
Poate au plecat în vacanţă.
Tu îţi laşi ferestrele deschise când pleci în vacanţă?
Sherlock!
A mai fost cineva aici.
Cineva a intrat cu forţa în apartament şi a răsturnat vaza, cum am făcut şi eu.
Crezi că, de data asta, mă vei lăsa să intru?
Ai putea să nu-mi mai faci asta, te rog?
Nu sunt primul.
- Ce? - Cineva a fost aici înaintea mea!
Ce tot spui?
Mărimea opt la pantofi.
Mic, dar atletic.
Vorbesc de pomană.
Mic, mâini puternice...
Acrobatul nostru...
De ce nu a închis fereastra când a ple... O, prost, prost!
Evident, e încă aici!
Oricând doreşti să mă incluzi şi pe mine...
John... John!
O, sunt Sherlock Holmes şi lucrez, mereu, singur.
pentru că nimeni nu poate concura cu intelectul meu enorm.
Laptele s-a stricat, iar rufele au început să miroasă.
- Cineva a plecat în grabă acum trei zile. - Cineva?
- Soo Lin Yao. Trebuie s-o găsim! - Cum, mai exact?
Am putea începe cu asta.
- Eşti cam hârâit. Ai răcit, cumva? - Sunt bine.
- Când ai văzut-o ultima dată? - Acum trei zile, aici, la muzeu.
De dimineaţă mi-au spus că şi-ar fi dat demisia.
Pur şi simplu, lăsând treaba neterminată.
Care-a fost ultimul lucru pe care l-a făcut în ultima ei după-amiază?
Face această demonstraţie pentru turişti, o ceremonie a ceaiului.
Deci, şi-ar fi împachetat obiectele şi le-ar fi pus aici.
- Trebuie să ajungem la Soo Lin Yao. - Dacă e încă în viaţă.
- Sherlock! - O, ia uite cine e!
Am găsit ceva ce ţi-ar plăcea.
Marţi dimineaţă, tot ce trebuie să faci e să apari şi să spui că geanta era a ta.
Uită de data procesului!
Vere, a fost super!
Vrei să ascunzi un copac, atunci pădurea e locul cel mai bun, nu crezi?
Oamenii ar trece pe lângă el, fără să ştie, incapabili să descifreze mesajul.
Acolo. L-am reperat mai devreme.
- Au fost aici. Şi e exact aceeaşi vopsea? - Da.
John, dacă vrem să descifrăm acest cod, trebuie să căutăm mai multe probe.
Răspunde la telefon! Te-am tot sunat. L-am găsit!
A fost vopsit peste el.
Nu înţeleg... era... aici.
Acum 10 minute... L-am văzut! O grămadă de graffiti.
Cineva nu vrea ca eu să le văd.
- Sherlock, ce faci? - John, concentrează-te!
Trebuie să te concentrezi. Închide ochii!
Ce? De ce? De ce? Ce faci?
Trebuie să-ţi maximizezi memoria vizuală. Încearcă să-ţi imaginezi ce-ai văzut.
- Îţi poţi imagina? - Da.
- Îţi poţi aminti? - Da, cu siguranţă.
- Îţi poţi aminti modelul? - Da.
- Cât ţi-l poţi aminti? - Uite, nu-ţi face griji.
Pentru că memoria vizuală umană medie are o acurateţe de 62 la sută.
- Păi, nu-ţi face griji, mi-l amintesc tot. - Chiar aşa?
Cel puţin, aş putea, dacă aş ajunge la buzunare. Am făcut o fotografie.
Întotdeauna perechi, John... uite!
Numerele... vin perechi.
Doamne, ce nevoie am de-un somn!
- De ce le-a pictat aşa aproape de şine? - N-am idee.
Mii de oameni trec pe acolo în fiecare zi.
Doar 20 de minute...
Desigur!
Desigur, vrea informaţii. Încearcă să comunice cu cei din lumea interlopă.
Orice s-a furat, el vrea înapoi.
E undeva aici, în cod.
Nu putem sparge ăsta fără Soo Lin Yao.
O, bun!
Doi oameni, care s-au întors din China, au fost ucişi.
Iar ucigaşul lor a lăsat mesaje scrise cu numerale Hang Zhou.
Soo Lin Yao e în pericol.
Acel cifru, era exact acelaşi model cu al celorlalţi. Vrea s-o omoare şi pe ea.
Uite, am încercat peste tot... prieteni, colegi. Nu ştiu unde s-a dus.
Adică, ar putea fi la mii de kilometri depărtare.
- la ce te uiţi? - Mai spune-mi despre acele ceainice.
Vasele erau obsesia ei. Au nevoie urgentă să fie folosite.
Dacă se usucă, vor începe să crape.
Din câte se pare, trebuie să tot faci ceai în ele.
Ieri, doar unul dintre aceste vase strălucea. Acum, sunt două.
N-ai vrea şi-un biscuit cu ăla?
Vechi de secole. Nu-l sparge!
Bună!
Ai văzut cifrul. Atunci, ştii că vine după mine.
Ai fost deşteaptă să-l eviţi până acum.
Trebuia să termin. Să termin treaba asta.
E doar o chestiune de timp. Ştiu că mă va găsi.
Cine e? L-ai mai întâlnit?
Când eram mică şi ne aflam în China.
- Îi recunosc... semnătura. - Cifrul.
Doar el ar face asta... Zhi Zhu.
- Zhi Zhu? - Păianjenul.
- Ştii semnul acesta? - Da, e semnul unui Tong.
Grup antic de crimă organizată cu rădăcini în China.
Fiecare soldat poartă semnul. Fiecare cărăuş al lor.
Cărăuş?
Adică, făceai contrabandă?
Aveam 15 ani. Părinţii mei erau morţi.
N-aveam cum să mă întreţin. Nicio şansă de supravieţuire de pe o zi pe alta...
decât să lucrez pentru şefi.
- Cine sunt ei? - Li se spune Lotusul Negru.
Până am ajuns la 16 ani...
am cărat mii de kilograme de droguri peste graniţă, în Hong Kong.
M-am descurcat să las în urmă acel trai.
Am venit în Anglia. Mi-au oferit un serviciu, aici.
Totul era bine. O nouă viaţă.
- Şi au venit să te caute. - Da.
Speram că, după cinci ani... poate m-au uitat.
Dar ei nu te lasă niciodată să pleci.
Într-o comunitate mică cum e a noastră... ei nu sunt niciodată prea departe.
A venit în apartamentul meu.
Mi-a cerut să-l ajut să dea de urma a ceva ce fusese furat.
- Şi n-ai idee despre ce era vorba? - Am refuzat să-l ajut.
Deci, îl cunoşteai bine atunci, când trăiai în China?
O, da. E fratele meu.
Doi orfani...
Nu aveam de ales.
Puteam să lucrăm pentru Lotusul Negru, sau să murim de foame pe stradă, ca cerşetorii.
Fratele meu a devenit marioneta lor.
În mâinile celui căuia ei îi spun Shan. General în Lotusul Negru.
L-am refuzat pe fratele meu.
El spune că l-am trădat.
În ziua următoare, am venit la lucru, iar cifrul mă aştepta.
Poţi descifra astea?
- Astea sunt numere. - Da, ştiu.
Aici, linia de peste ochii acestui om e numărul chinezesc 1.
Iar acesta e 15. Dar care-i codul?
Toţi traficanţii îl cunosc. E dintr-o carte.
E aici!
Zhi Zhu m-a găsit.
Nu, nu, Sherlock!
Sherlock, stai!
Vino! Intră! Intră!
Trebuie să mă duc să-l ajut. Zăvorăşte uşile după mine.
Cu grijă!
Unele dintre craniile astea au peste 200.000 de ani. Ai un pic de respect!
Mulţumesc!
O, Doamne!
De câte crime e nevoie până vei începe să crezi că maniacul ăsta e undeva, acolo?
O fată tânără a fost împuşcată în această noapte.
Asta înseamnă trei victime în trei zile. Ar trebui să-l cauţi.
Brian Lukis şi Eddie Van Coon lucrau pentru o bandă internaţională de traficanţi.
O bandă numită Lotusul Negru, care opera aici, în Londra, chiar sub nasul tău.
Poţi dovedi asta?
- Ce părere ai? Porc sau paste? - O, tu erai!
Presupun că n-o să-l deranjeze pe Egon Ronay, nu-i aşa? Aş rămâne la paste.
N-ai vrea să faci friptură de porc, nu dacă feliezi cadavre.
Tu ce iei?
Nu mănânc când lucrez. Digestia mă încetineşte.
Deci, lucrezi aici în seara asta?
- Trebuie să examinez nişte corpuri. - Nişte?
- Eddie Van Coon şi Brian Lukis. - Sunt pe lista mea.
- Ai putea să-i scoţi pentru mine? - Păi... rapoartele lor au pleca deja.
- Ţi-ai schimbat părul. - Ce?
- Stilul. De obicei, cărarea e pe mijloc. - Da, păi...
E bine. Te prinde mai bine aşa.
Ne interesează doar picioarele.
- Picioarele? - Da.
Te deranjează dacă ne uităm un pic la ele?
Acum, Van Coon!
Deci...
Deci, fie aceşti doi oameni, întâmplător, au vizitat acelaşi salon de tatuaj în China
- Fie eu spun adevărul. - Ce vrei?
Vreau toate cărţile din apartamentul lui Lukis şi cel al lui Van Coon.
Cărţile lor?
Nu doar o organizaţie criminală, e un cult.
Fratele ei a fost corupt de către unul dintre şefi.
- Soo Lin i-a spus numele. - Da, Shan. Generalul Shan.
Tot nu ne-am apropiat de a-l găsi.
Greşit! Avem aproape tot ceea ce avem nevoie să ştim.
Ea ne-a dat aproape toate piesele lipsă.
De ce a trebuit să-şi viziteze sora? De ce avea nevoie de experienţa ei?
- Ea lucra la muzeu. Expert în antichităţi. - Exact!
- Desigur, înţeleg. - Antichităţi de valoare, John.
Relicve chinezeşti antice, procurate de pe piaţa neagră.
China este căminul a mii de comori ascunse după revoluţia lui Mao.
Lotusul Negru le vinde.
- Verifică datele... - Uite...
John, "sosite din China acum patru zile". Anonim.
Vânzătorul nu-şi dă numele.
"Două comori nedescoperite din est."
Una în valiza lui Lukis şi una în cea a lui Van Coon.
"Antichităţi... vândute la licitaţie"
Uite, aici e alta. Sosită din China acum o lună.
Statuetă ceramică chinezească, vândută pentru 400.000 de lire.
Uite, o lună înainte de asta, pictură chinezească, jumătate de milion.
Toate, dintr-o sursă anonimă.
Le fură în China şi, una câte una, le îndeasă în Marea Britanie.
Fiecare licitaţie coincide cu călătoriile lui Lukis sau ale lui Van Coon în China.
Deci, dacă unul dintre ei a devenit lacom când erau în China?
Dacă unul dintre ei a furat ceva?
De aceea a venit Zhi Zhu.
Scuze! Facem o colectă în scopuri caritabile, Sherlock?
- Ce? - E un tânăr afară cu nişte lăzi cu cărţi.
- Deci numerele sunt trimiteri. - La cărţi.
- La anumite pagini şi anumite anumite cuvinte din acele pagini.
Corect, deci... 15 şi 1, asta-nseamnă?
Dă la pagina 15 şi e primul cuvânt pe care-l citeşti.
- Bine, deci, care-i mesajul? - Depinde de carte.
Ăsta-i şmecheria cărţii cu codul. Trebuie să fie una pe care o au amândoi.
Păi, bine. Asta n-ar trebui să ne ia prea mult, nu-i aşa?
Am găsit astea la muzeu. E scrisul tău?
Ă... am sperat că Soo Lin le va putea descifra pentru noi.
Merci.
Ce altceva aş mai pot să fac? Ca să te ajut, adică.
Nişte linişte, în acest moment, ar fi minunată.
Ţigară...
Imagina...
Ne pare rău să lăsăm să aştepţi, dar nu avem nimic până joia viitoare.
Asta durează un veac...
Scuzaţi!
Care-i rostul stabilirii unei întâlniri, dacă nu se pot ţine de ea?
Ă... ce se întâmplă?
Doctorul acela nou pe care l-ai angajat, n-a mai bâzâit la interfon de-un veac.
Lasă-mă pe mine să mă duc să am o discuţie.
- Mă scuzaţi! - Îmi pare rău!
John!
John?
Se pare că am terminat. Credeam că am mai mult de lucru.
- O, am făcut eu unul sau doi pentru tine. - Unu sau doi?
Ei bine, poate cinci sau şase.
- Regret, asta nu e tocmai deontologic. - Nu, nu prea.
- Am stat... până târziu... - O, sigur!
Oricum, la revedere!
Deci... ce-ai făcut de te-a ţinut treaz atât de târziu?
Am luat parte la un fel de lansare de carte.
O, îi plac cărţile, nu-i aşa... prietenei tale?
Nu, n-a fost o întâlnire.
- Bine. Adică, am... - Şi nici nu am vreuna diseară.
O carte pe care oricine ar avea-o.
15, poziţia 1.
Adaugă
nări
Eu
Trebuie să iau nişte aer. Diseară ieşim.
- De fapt, am o întâlnire. - Ce?
Atunci când doi oameni care se plac ies ca să se distreze?
- Asta este ceea ce sugeram eu. - Ba nu, nu este. Sau cel puţin, aşa sper.
- Unde o duci? - Ă... cinema.
Monoton, plictisitor, predictibil...
De ce nu încerci asta? În Londra pentru o singură noapte.
Merci, dar nu-ţi cer ţie sfaturi pentru o întâlnire...
Sunt ani de când nu m-a mai dus nimeni la circ.
Da, sigur... Un prieten mi-a recomandat, iar eu am sunat.
O! Dar ce sunt, un fel de companie de turism sau aşa ceva?
Nu ştiu prea multe despre asta.
- Cred că sunt, probabil, din China. - Aşa cred, da. E o coincidenţă...
E minunat, mulţumesc foarte mult!
Bună! Am două bilete rezervate pentru această seară.
- Pe ce nume? - Holmes.
- De fapt, am trei pe acest nume. - Nu, nu cred. Am rezervat numai două.
Am sunat apoi şi am luat unul şi pentru mine.
Eu sunt Sherlock.
- Bună! - Bună!
N-ai putut să mă laşi să am o seară liberă!
Circul Dragonul Roşu, în Londra, pentru o zi. Se potriveşte.
Tong a trimis un asasin în Anglia...
Deghizat în acrobat. Eu haide, Sherlock, ai grijă!
Căutăm un criminal care poate escalada, care se poate căţăra pe o frânghie.
Unde în altă parte poţi găsi nivelul acesta de dexteritate?
Vizele de ieşire sunt o raritate în China. Au nevoie de un motiv bun să iasă din ţară.
Tot ce am nevoie e să-mi arunc privirea în jur...
Bine. Tu faci asta, eu o duc pe Sarah la o halbă...
Am nevoie de ajutorul tău!
Mi-am propus vreo două chestii pentru seara asta.
Cum ar fi?
- Glumeşti? - Ce-i aşa important?
Sherlock, sunt într-o întâlnire!
Ai de gând să urmăreşti un criminal, în timp ce eu încerc să...
Ce?
În timp ce eu încerc să mi-o pun cu Sarah.
- Hei... Gata? - Da.
Ai spus circ. Ăsta nu-i circ. Uită-te la mărimea acestei mulţimi.
- Sherlock, asta e... artă. - Ăsta nu-i serviciul lor de zi cu zi.
Scuze, am uitat, nu e circ, e o bandă internaţională de traficanţi.
Un act chinezesc clasic de evadare.
Arbaleta cu coardă sensibilă. Războinicul trebuie să scape înainte să tragă.
Crestează sacul de nisip, nisipul curge. Treptat, greutatea scade în favoarea bilei.
- Mulţumesc, Doamne! - Dumnezeule!
Doamnelor şi domnilor...
de pe depărtatele maluri ale râului Yangtze...
vă prezentăm, pentru delectarea dvs...
ucigătoarea pasăre păianjen din China.
Ai văzut asta?
Măi să fie...
Te-am găsit!
Haide! Haide, să mergem!
Am trimis vreo două maşini. Vechea sală e complet goală.
Uite, am văzut semnul la circ. Tatuajul pe care l-am văzut...
pe cele două cadavre, semnul Tong.
Lukis şi Van Coon făceau parte dintr-o operaţiune de contrabandă.
Unul dintre ei a furat ceva din China. Ceva de valoare.
Circarii erau membrii ai bandei trimişi să recupereze.
Ce să recupereze?
- Nu ştim. - Nu ştiţi?
Dle Holmes, am făcut tot ce mi-ai cerut.
Lestrade... el consideră consultarea ta ca valorând ceva.
Am dat ordin pentru o razie. Te rog, spune-mi că am ceva cu care să mă justific.
Altceva decât chitanţele enorme pentru ore suplimentare.
- Vor fi înapoi în China până mâine. - Ba nu, nu vor pleca fără ceea ce căutau.
Trebuie să găsim o ascunzătoare. Un loc de întâlnire.
Undeva, în acest mesaj, trebuie să ne spună.
Păi, cred că ar trebui să vă las pe voi cu asta.
- Nu, nu trebuie să pleci! Rămâi! - Da, ar fi mai bine dacă ai pleca acum!
Glumeşte! Te rog să rămâi dacă-ţi face plăcere.
Mi se întâmplă doar mie sau îi mai este cuiva foame?
O, Doamne!
Deci, asta faceţi! Tu şi John rezolvaţi enigme.
Detectiv Consultant!
- Ce-s mâzgălelile astea? - Sunt numere. Un dialect antic chinezesc.
O, corect. Păi, desigur, ar fi trebuit să ştiu asta.
Dnă Hudson, sunteţi o comoară!
- Dacă era luni, aş fi mers la supermarket. - Mulţumesc! Mulţumesc!
- Deci, numerele astea sunt un cifru? - Exact.
- Şi fiecare pereche de numere e un cuvânt? - De unde-ai ştiut asta?
Păi, două cuvinte au fost deja traduse. Aici!
John?
John, uită-te la asta!
Soo Lin la muzeu... începuse să traducă codul pentru noi.
Noi n-am observat.
- Nouă mil. - Asta înseamnă milioane?
Nouă milioane de lire. Pentru ce?
Trebuie să ştim sfârşitul acestei propoziţii.
Unde te duci?
La muzeu, camera de restaurare. Cu siguranţă, ne-am holbat la ea.
- La ce? - Cartea, John! Cartea! Cheia cifrului!
Soo Lin a folosit-o să facă asta. Cât timp noi alegam prin galerie...
ea a început să traducă codul. Trebuie să fie pe biroul ei.
Taxi!
- Scuzaţi-mă, vă rog! - Da, mulţumesc!
O carte pe care ar avea-o oricine.
Vă rog, aşteptaţi! Vă rog!
Ce vrea?
Hei, tu, ce faci?
- Un minut! - Dă-mi cartea înapoi!
Da. Nu, absolut.
Adică, o noapte liniştită acasă, e exact ceea ce a recomandat doctorul.
Adică, în general, ador să ies seara şi să mă lupt cu câţiva gangsteri chinezi...
dar cât de mult poate cere o fată?
- Ă... ar trebui să comandăm? - Da.
Pagina 15, poziţia 1...
Pagina 15, poziţia 1.
Mort... îi ameninţai că-i omori!
Ăsta-i primul cifru.
9... 0... 15...
ă... 15 şi 36.
36... 39... 39...
39...
9...
"Nouă", "mil", "pentru"...
Frate, asta a fost rapid. Eu cobor.
Vrei să întind masa?
- Ă... mâncăm din cutie? - Da.
70...35...
Jad...
Jad.
Scuze că te-am reţinut. Cât vrei?
- O ai? - Ce?
- Ai comoara? - Nu înţeleg.
"Nouă... mil... pentru... ac... jad"
"Vizuină... dragon... negru"
"Tramvai"
John! John, mi-am dat seama!
Cifrul, cartea. E "Londra de la A la Z" cea pe care o folosesc ei.
O carte e ca o grădină magică...
purtată în buzunar.
Proverb chinezesc, dle Holmes.
Nu sunt Sherlock Holmes.
Iartă-mă dacă nu te cred pe cuvânt.
Card de debit pe numele... S. Holmes.
Ia cardul meu.
Da, de fapt, nu-i al meu. Mi l-a împrumutat.
Şi un cec de 5.000 de lire, emis pe numele Sherlock Holmes.
Da, mi l-a dat să am grijă de el.
Bilete la teatru, ridicate de către tine, pe numele de Holmes.
Da, bine...
- Pe ce nume? - Ă... Holmes.
Îmi dau seama cum pare asta. Dar nu sunt eu acela.
- Am auzit asta din gura ta. - Ce?
"Sunt Sherlock Holmes şi lucrez mereu singur."
Pentru că nimeni nu poate intra în competiţie cu intelectul meu uriaş.
Chiar am spus asta?
Bănuiesc că nu are rost să încerc să te conving că îl imitam.
Eu sunt Shan.
Tu eşti... tu eşti Shan?
De trei ori am încercat să te ucidem pe tine şi pe partenerul tău, dle Holmes.
Ce-ţi spune atunci când un asasin nu poate trage drept?
Îţi spune că, de fapt, nu încearcă, cu adevărat.
Tramvai.
Acolo.
- Fără gloanţe oarbe, acum. - Bine.
Dacă vroiam să te omorâm, dle Holmes, am fi făcut-o până acum.
Vroiam doar să te facem curios.
- O ai? - Să am... ce?
- Comoara! - Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Aş prefera să fiu sigură.
Orice în vest are un preţ.
Iar preţul pentru viaţa ei - informaţia.
- Unde-i acul de păr? - Ce?
Acul împărătesei, evaluat la 9 milioane de lire.
Deja aveam un cumpărător în vest...
iar apoi, unul dintre oamenii noştri a devenit lacom, l-a luat...
l-a adus la Londra, iar tu, dle Holmes, l-ai tot căutat.
Te rog, te rog! Ascultă-mă! Nu sunt...
Nu sunt Sherlock Holmes. Trebuie să mă crezi!
N-am găsit, orice ar fi ceea ce cauţi tu.
- Am nevoie de un voluntar din public. - Nu, te rog! Te rog!
A, mulţumesc, doamnă!
Da, te vei descurca bine.
Doamnelor şi domnilor...
de pe depărtatul ţărm al NW1...
vă prezentăm, pentru delectarea dvs...
drăguţa însoţitoare a lui Sherlock Holmes într-o reprezentaţie ce sfidează moartea!
Te rog!
Aţi mai văzut reprezentaţia înainte. Ce plictisitor pentru voi...
Ştiţi cum se termină!
- Nu sunt Sherlock Holmes! - Nu te cred!
Ar trebui, să ştii!
Sherlock Holmes nu e deloc ca el.
Cum m-ai descrie, John?
- Plin de resurse? Dinamic? Enigmatic? - Întârziat?
Acela e semi-automatic. Dacă tragi, glonţul va trece cu peste 1000 de m pe secundă.
Şi?
Şi... raza curburii acestor ziduri e de aproape patru metri.
Dacă ratezi, glonţul va ricoşa. Ar putea lovi pe oricine.
Ar putea chiar sări în aşa fel încât să te lovească pe tine.
E-n regulă!
Vei fi bine. S-a terminat, acum.
Nu-ţi face griji! Următoarea întâlnire nu va mai fi ca asta.
O să ne strecurăm uşor. Nu-i nevoie să ne menţionezi în raport.
- Dle Holmes... - Îmi pun speranţele în tine, dle Inspector.
O carieră strălucitoare!
- Mă îndrept către ceea ce îmi arăţi. - Exact.
Merci.
- Deci, 9, mil... - Milioane.
Milioane, da. 9, milioane, pentru, ac, jad, ascunzătoare, negru, tramvai.
O instrucţiune pentru toţi agenţii lor care operează în Londra.
Un mesaj. Ceea ce încercau ei să revendice.
- Ce, un ac de jad? - Valorează 9 milioane de lire.
Să fie adusă la tramvai, ascunzătoarea lor din Londra.
Stai un pic! Un ac de păr valorează 9 milioane de lire?
- Aşa se pare. - De ce atât de mult?
Depinde al cui a fost.
Doi agenţi care lucrau în Londra.
Călătoresc până la Dalian să facă trafic cu acele vase.
Unul dintre ei se serveşte cu ceva, un mic ac de păr.
Valorează 9 milioane. Eddie Van Coon era hoţul...
el a furat comoara, când a fost în China.
De unde ştii că era Van Coon şi nu Lukis?
- Nici măcar ucigaşul nu a ştiut. - Din cauza săpunului.
- Amanda? - Ţi-a adus un cadou.
- O, bună! - Un mic dar când s-a întors din China.
- De unde ştii asta? - Nu erai doar secretara lui, nu-i aşa?
- Cineva lansează zvonuri. - Nu.
- Atunci nu înţeleg de ce... - Săpun parfumat în apartamentul lui.
- La 300 ml. Sticla aproape goală. - Regret...
Nu cred că Eddie Van Coon era genul de tip care să-şi cumpere săpun de mâini...
doar dacă nu cumva era o doamnă care venea pe la el.
Şi e aceeaşi marcă cu crema aceea de mâini de pe biroul tău.
Uite, nu era ceva serios între noi...
S-a terminat într-o clipă, n-avea cum să dureze. Era şeful meu.
Ce s-a întâmplat? De ce i-ai pus capăt?
Am considerat că nu mă apreciază. Mă considera sigură.
Îmi trăgea clapa prea des.
Plănuiam să plecăm la sfârşit de săptămână, şi, apoi, el dispărea.
Zbura în China, după o decizie de moment.
Şi ţi-a adus un cadou de peste graniţă care să spună că-i pare rău.
Pot să-l văd o clipă?
Chiar a escaladat balconul?
Prinde o bârnă în dreptul ferestrei şi toate problemele tale s-au terminat.
Merci.
A spus că l-a cumpărat de la piaţă.
O, nu cred că e adevărat. Cred că l-a şterpelit.
Da, aşa era Eddie.
Nu-i ştia valoarea, credea, doar, că ţi se potriveşte.
Cât valorează?
9 milioane de lire.
O, Doamne... O, Doamne!
9 milioane?
Vechi de peste 1.000 de ani şi stătea pe noptiera ei în fiecare noapte.
Nu-i ştia valoarea. Nu ştia de ce îl urmăresc.
Ar fi trebuit să-i cumpere o pisică norocoasă.
- Te deranjează, nu-i aşa? - Ce?
Că ea a scăpat. Generalul Shan.
Nu-i de ajuns că am prins cei doi acoliţi ai ei.
Trebuie să fie o reţea imensă, John. Mii de agenţi.
Tu şi eu... abia am zgârâit un pic pe deasupra.
Ai spart codul, totuşi, Sherlock.
Şi poate că Dimmock îi poate urmări pe toţi, acum că ştie.
Nu. Nu, am spart codul acesta...
tot ceea ce au de făcut traficanţii acum, e să aleagă altă carte.
Fără tine...
fără ajutorul tău...
n-am fi găsit pasajul în Londra.
Ai mulţumirile mele.
Recunoştinţa e lipsită de sens.
Este vorba doar de expectativa unor servicii viitoare.
Nu am anticipat...
Nu am ştiut că va veni acest om...
Acest Sherlock Holmes.
Iar acum, siguranţa ta este compromisă.
Ei nu pot urmări asta până la mine.
Nu voi dezvălui identitatea ta.
Sunt sigur.
=ROSub-VTeamEN= =www.subtitrari-team.ro=
=ROVEN-SubTeam= rov_en@yahoo.com