Spune-mi ce s-a întâmplat, de la început.
Eram într-un bar, un loc simpatic şi... m-am băgat în vorbă cu una dintre chelneriţe...
iar Karen n-a fost încântată din cauza asta, aşa că, atunci când ne-am întors la hotel...
am încheiat ziua cu o ceartă.
Mereu se ia de mine, zicând că nu a fost un bărbat adevărat.
Nu am fost un bărbat adevărat.
- Ce? - Nu este "a", este "am".
- O! - Continuă!
Păi... apoi, nu ştiu cum s-a întâmplat, dar, dintr-o dată, era un cuţit în mâna mea.
Ştii, ăla bătrânu' era măcelar, aşa că ştiu cum să mânuiesc cuţite...
- Ne-a studiat cum să tranşăm un animal. - Învăţat.
- Ce? - V-a învăţat cum să tranşezi un animal.
Da, ei bine, aşa că am făcută.
- Am făcut-o! - Am făcut-o! Am înjunghiat-o...
iar şi iar şi iar şi, când m-am uitat, ea nu am mai...
ea nu a mai mişcat nici măcar...
Niciun pic!
Dumnezeule, ajută-mă! Nu ştiu cum s-a-ntâmplat, dar a fost un accident, jur!
Trebuie să mă ajuţi, dle Holmes! Toată lumea spune că eşti cel mai bun.
Fără dumneata... o să fiu atârnare de asta.
Nu! Nu, dle Bewick, chiar deloc. Atârnat... da!
SHERLOCK The Great Game
RO=V=EN SubTeam
=ROVEN= www.subtitrari-team.ro
sync.gioni666
Ce dracu' faci?
- Plictisit. - Ce?
- Plictisit! - Nu...
Plictisit!
Nu ştiu ce se întâmplă în clasele penale. Bine că nu sunt unul dintre ei.
- Şi ţi-a picat pe perete? - Peretele o merita din plin.
- Dar cazul rusesc? - Belarus?
Crimă în familie. Caz închis. Nu merită efortul meu.
O, ce păcat!
Avem ceva? Crăp de foame!
O, rah...
E un cap.
- Un cap retezat! - Doar ceai pentru mine, mulţumesc.
- Nu, e un cap în frigider. - Da?
- Un cap nenorocit! - Păi, unde altundeva aş fi putut să-l pun?
Nu te deranjează, nu-i aşa? L-am luat de la morga lui Bart.
"Un studiu în roz". Drăguţ.
Păi, ştii... o doamnă în roz, o geantă roz, un telefon roz... era o grămadă de roz.
- Ţi-a plăcut? - Ă... nu.
- De ce nu? Credeam că te vei simţi flatat. - Flatat?
"Sherlock vede dincolo de orice şi oricine în câteva secunde."
"Ceee ce e incredibil, totuşi, este cât de fenomenal de ignorant e în unele privinţe."
Stai aşa, n-am vrut să...
O, ai vrut să zici "fenomenal de ignorant" în sensul bun al cuvântului?
Uite, pentru mine nu contează cine-i prim-ministru...
- Ştiu... - Cine cu cine se culcă...
- Dacă Pământul se roteşte-n jurul Soarelui! - O, nu chestia aia, iarăşi. Nu-i important!
Nu-i impor... Sunt chestii de şcoală primară! Cum ai putea să nu ştii asta?
- Păi, dac-am ştiut vreodată, le-am şters. - Le-ai şters?
Ascultă! Acesta e hard-disk-ul meu şi are sens să pun pe el doar chestii utile.
Cu adevărat utile!
Oamenii obişnuiţi îşi umplu capul cu tot felul de prostii.
Asta face să fie greu să ajungă la chestiile care contează. Înţelegi?
Dar e vorba de sistemul solar!
O, la dracu'! Ce contează asta? Deci, ne rotim în jurul Soarelui.
Dacă ne roteam în jurul lunii sau în jurul cozii, tot n-ar fi fost nicio diferenţă!
Tot ceea ce contează pentru mine e munca! Fără asta, creierul meu putrezeşte!
Pune asta pe blogul tău! Sau, chiar mai bine, nu-ţi mai proiecta opiniile în lume!
- Unde te duci? - Afară! Am nevoie de aer.
- O, scuze, iubire! - Scuze!
Voi doi aţi avut o ceartă de cuplu?
E un pic cam geros afară. Ar fi trebuit să se înfofolească un pic mai bine.
Ia uitaţi-vă la asta, dnă Hudson!
Tăcere, linişte, calm.
- Nu-ţi vine să urăşti asta? - O, sunt sigură c-o s-apară ceva, Sherlock.
- O crimă drăguţă. Asta te va înveseli. - Niciodată nu-i prea devreme.
Hei, ce-ai făcut nenorocitului meu de perete? O adaug la chirie, tinere!
- 'Neaţa! - O... 'neaţa!
Vezi? Ţi-am spus că trebuia să fi luat salteaua.
Nu, nu, nu, e bine. Am dormit bine. Foarte amabil din partea ta.
Păi, poate data viitoare te las să tragi un pui de somn pe colţul patului meu.
...care a fost descoperită dărâmându-se... - Dar după aceea?
...experţii o declară ca fiind descoperirea secolului. Şi nimeni...
- Vrei mic dejun? - Aş fi încântat.
Păi, fă-ţi singur. Că eu fac un duş.
...A adus peste 20 de milioane de lire...
...Aceasta se anticipează că va face mai mult. Înapoi acum, la ştirea zilei...
...A fost o explozie uriaşă în centrul Londrei...
...Până acum, nu au fost raportate victime, iar poliţia nu s-a pronunţat...
...dacă se presupune implicarea teroriştilor...
- Sarah! ...Poliţia a anunţat un număr de urgenţă...
- Sarah! ...pentru prieteni şi rude...
- Scuză-mă! Trebuie să fug! ...Alte ştiri acum...
Scuzaţi-mă, îmi daţi voie să trec? Scuzaţi-mă! Îmi daţi voie să trec?
Locuiesc chiar acolo!
Sherlock! Sherlock!
- John. - Am văzut la TV. Eşti bine?
Eu? Ce? O, da, bine. Scurgere de gaze, se pare.
- Nu pot. - Nu poţi?
Chestia pe care-o am pe cap e prea importantă. N-am timp de pierdut.
Renunţă la obscenităţile tale obişnuite. Asta e de importanţă naţională.
- Cum e regimul? - Bun.
- Poate reuşeşti tu să-l convingi, John. - Ce?
Mă tem că fratele meu poate fi foarte intransigent.
Dacă tu eşti aşa pasionat, de ce nu cercetezi tu?
Nu, nu, nu! N-am cum să fiu plecat de la birou, nici măcar o clipă.
Nu cât sunt alegerile din Coreea, aşa că...
Ei bine, nu-i nevoie să ştii despre asta, nu-i aşa?
În plus, un caz ca acesta cere... muncă pe teren.
Ce mai face Sarah, John? Cum a fost salteaua?
Canapea, Sherlock. A fost canapeaua.
- O, da, desigur. - Cum de... O, lasă!
Afacerile lui Sherlock par să fie explozive de când tu şi el aţi devenit... amici.
Cum e să locuieşti cu el? Ca-n iad, îmi imaginez.
- Nu mă plictisesc niciodată. - Bun! Asta-i bine, nu-i aşa?
Andrew West, cunoscut ca Westie printre prieteni. Funcţionar public.
Găsit mort pe şinele din staţia Battersea, în această dimineaţă, cu capul zdrobit.
- A sărit în faţa unui tren? - Pare presupunerea logică.
- Dar? - Dar?
Păi, n-ai fi aici dacă ar fi fost un simplu accident.
Ministerul Apărării lucrează la un nou sistem de rachete defensive...
numit Programul Bruce-Partington. Planurile erau pe un memory stick.
- Asta n-a fost tocmai inteligent. - Nu e singura copie. Dar e secret.
- Şi lipseşte! - Top secret?
Foarte... Credem că West trebuie să fi luat memory stick-ul.
Nu putem risca să cadă în mâini nepotrivite. Trebuie să găsim acele planuri, Sherlock.
- Nu mă face să te oblig. - Mi-ar plăcea să te văd încercând.
Mai gândeşte-te... Rămas bun, John!
Ne revedem cât de curând.
De ce-ai minţit? N-ai nimic în lucru... niciun caz.
De aceea şi-a luat peretele o porţie. De ce i-ai spus fratelui tău că eşti ocupat?
De ce nu?
O... frumos!
Rivalitate între fraţi. Acum ajungem undeva.
Sherlock Holmes.
Desigur! Cum aş putea să refuz?
Lestrade. Am fost convocat. Vii?
- Dacă vrei tu. - Desigur.
Aş fi pierdut fără blogger-ul meu.
Îţi plac cazurile amuzante, nu-i aşa? Cele surprinzătoare.
- Evident. - O să-ţi placă asta. Acea explozie.
- Scurgerea de gaze... da? - Nu!
- Nu? - Nu!
- Făcută să pară aşa. - Ce?
Mai nimic lăsat la faţa locului, exceptând o casetă metalică.
O casetă foarte puternică, iar înăuntru era asta.
- N-ai deschis-o? - Îţi este adresată ţie, nu-i aşa?
- Am scanat-o cu raze X. Nu e nicio capcană. - Ce liniştitor.
Interesantă hârtie... Din Boemia.
- Ce? - Din Republica Cehă.
- N-are amprente? - Nu.
Ea a folosit un stilou cu rezervor. Parker Duofold cu peniţă de iridiu.
- Ea? - Evident.
Evident...
Dar acela... acela e telefonul! Telefonul roz!
- Ce, din "Un studiu în roz"? - Evident, nu-i acelaşi telefon...
dar trebuie să arate ca... "Un studiu în roz"? I-ai citit blog-ul?
Sigur că i-am citit blogul. Cu toţii l-am citit.
Chiar nu ştii că Pământul se roteşte în jurul Soarelui?
Nu e acelaşi telefon. Acesta e nou-nouţ. Cineva a făcut eforturi să-l facă...
să arate la fel, ceea ce înseamnă că blog-ul tău are o paletă mult mai largă de cititori.
Aveţi -1- mesaj nou.
- Asta-i tot? - Nu, nu-i tot.
Ce dracu' ar trebui să facem cu astea?
Fotografia unui imobil şi nenorocitele de secunde Greenwich.
- E un avertisment. - Un avertisment?
Unele organizaţii secrete obişnuiau să trimită seminţe uscate de pepene,
sâmburi de portocală, chestii din astea... Cinci sâmburi - cinci secunde.
Ne averizează că se va întâmpla din nou.
- Am mai văzut locul acesta. - Stai aşa!
- Ce-o să se întâmple din nou? - Bum!
Dnă Hudson!
Te-ai uitat, nu-i aşa, Sherlock, când ai venit prima dată să-ţi vezi apartamentul?
- Uşa a fost deschisă recent. - Nu se poate. Aceea e singura cheie.
Nu pot găsi pe nimeni interesat de acest apartament.
E de la igrasie, cred... Blestemul beciurilor.
Aveam un loc odată, când am fost prima dată măritată... Mucegai până sus pe pereţi.
O, dragă...
Pantofi...
Pune bombe, aminteşte-ţi!
Număr blocat
Alo!
- A... alo... sexi! - Cine e?
Ţi-am... trimis un mic puzzle... în loc de salut.
Cine vorbeşte? De ce plângi?
Nu... plâng. Tastez.
Iar... căţeaua asta proastă...
citeşte cu voce tare.
Se ridică cortina...
- Ce? - Nimic.
- Nu, ce-ai vrut să spui? - M-am aşteptat la asta o vreme.
12 ore să rezolvi...
puzzle-ul meu, Sherlock...
sau voi deveni...
aşa de... obraznic...
Deci, cine presupui că era?
Femeia de la telefon, cea care plângea.
O, ea nu contează, e doar o ostatică. Nu e o pistă.
- Doamne, nu mă gândeam la pistă. - N-o să-i fii de mare ajutor.
Încearcă să-l depisteze? Să depisteze apelul?
Cine-a pus bomba e prea deştept pentru asta. Dă-mi telefonul!
- Unde e? - Sacou.
Cu grijă!
Mesaj de la fratele tău.
- Şterge-l! - Să-l şterg?
Da, planurile noastre sunt altele acum. Nu putem face nimic pentru el.
Păi, Mycroft crede că da. Ţi-a trimis mesaje de opt ori. Trebuie să fie important.
Atunci de ce nu şi-a anulat vizita la dentist?
Ce vizită?
Mycroft nu trimite mesaje dacă poate vorbi. Uite ce, Andrew West a furat planurile...
rachetelor, a încercat să le vândă, s-a ales cu capul zdrobit, poveste încheiată.
Singurul mister e de ce fratele meu e aşa hotărât să mă plictisească...
când cineva e aşa delicios de interesant.
Încearcă să-ţi aminteşti că o femeie ar putea muri.
Pentru ce? Spitalele sunt pline de oameni pe moarte, doctore.
De ce nu te duci să-i plângi, să vezi atunci ce bine le face?
- Vreo şansă? - O, da!
- O, scuze, n-am... - Jim, bună! Intră! Intră!
Jim, acesta este Sherlock Holmes!
- Şi, ă... scuze... - John Watson. Salut!
Salut! Deci, tu eşti Sherlock Holmes.
Molly mi-a spus totul despre tine. Lucrezi la unul dintre cazurile tale?
Jim lucrează la informatică, deasupra. Aşa ne-am întâlnit. Romantism de birou.
- Homo... - Scuze, ce?
- Nimic, ă... helo! - Bună!
Scuze! Scuze!
Păi, mai bine plec. Ne vedem la The Fox.
- Pe la şase? - Da.
- Pa! - Pa!
- Mi-a făcut plăcere să te întâlnesc. - Şi lui...
Ce vrei să spui, homo? Suntem împreună!
Fericirea de cuplu îţi prinde bine, Molly. Ai pus pe tine 1,5kg de când nu te-am văzut.
- Unu! - Nu, unu şi jumătate.
- Sherlock... - Nu e homo!
- De ce trebuie să strici... Nu e! - La acel nivel de îngrijire personală?
Pentru că îşi dă cu diverse produse prin păr? Şi eu dau cu produse pe păr.
Tu îţi speli părul, e o diferenţă.
Nu, nu! Gene colorate, semne de cremă de taurină în zona ridurilor...
acei ochi obosiţi, semne de club de noapte. Şi mai sunt chiloţii lui...
Chiloţii?
Vizibili deasupra taliei. Foarte vizibili. O marcă tare deosebită.
Plus că şi-a lăsat sugestiv numărul sub vase.
Aş zice c-ai face mai bine să te desparţi acum şi să eviţi durerea de mai târziu.
Fermecător! Foarte bine!
Am scutit-o de un timp pierdut. Nu-i mai bine aşa?
Mai bine? Nu, nu, Sherlock, asta n-a fost bine.
Dă-i drumul, atunci!
Ştii ce fac. Dă-i drumul!
-O, nu! - Haide!
N-o să te las să mă umileşti în timp ce...
Un ochi imparţial, o a doua opinie... e foarte util pentru mine.
- Da, sigur. - Pe bune.
Bine...
- O sunt doar o pereche de pantofi... sport. - Bun!
Sunt într-o formă bună. Aş spune că erau destul de noi...
cu o excepţie, talpa tare tocită, deci proprietarul trebuie să-i fi purtat ceva.
Ă... genu' anii '80. Probabil unii din aceia modă retro.
Eşti într-o formă strălucitoare. Ce altceva?
Sunt destul de mari, de bărbat...
Dar... dar sunt urmele unui nume scris cu pixul...
Adulţii nu-şi scriu numele în interiorul pantofilor, deci aparţin unui copil.
Excelent. Ce altceva?
- Asta-i tot! - Asta-i tot...
- Cum a fost? - Bine, John. Chiar bine.
Adică, ţi-a scăpat cam tot ceea ce era important, dar, ştii tu...
Proprietarul ţine la ăştia, i-a curăţat cu grijă.
I-a albit. Le-a schimbat şireturile de trei... nu, de patru ori.
Sunt urme de piele exfoliată acolo unde degetele lui au intrat în contact cu ei...
deci are o eczemă. Pantofii sunt mai tociţi pe interior, deci are picioare uşor arcuite.
De producţie britanică, vechi de 20 de ani.
- 20 de ani? - Nu sunt retro, sunt originali.
Ediţie limitată, două dungi albastre, 1989.
- E încă noroi pe ei. Par noi. - Cineva i-a păstrat în felul acesta.
E ceva noroi pe talpă. Analizele arată că-i din Sussex cu noroi din Londra pe deasupra.
- De unde ştii? - Polen. Clar ca o hartă. La sud de râu.
Puştiul a venit la Londra de la Sussex acum 20 de ani şi a lăsat în urmă încălţămintea.
- Ce s-a întâmplat cu el? - Ceva rău.
Adora pantofii ăştia, aminteşte-ţi. Nu i-ar fi lăsat niciodată murdari.
N-ar fi renunţat la ei decât dacă nu a avut de ales.
Deci, un copil cu picioare mari...
-Ce? - Carl Powers.
- Scuze, cine? - Carl Powers, John.
- Ce este? - De unde am început eu.
1989, puşti, campion la înot...
venit din Brighton pentru un campionat sportiv şcolar, înecat în piscină.
- Tragic accident, n-ai cum să-ţi aminteşti. - Dar tu îţi aminteşti.
- Da. - Ceva dubios legat de asta?
Nimeni n-a crezut asta... Nimeni, în afară de mine.
Era doar un puşti şi eu. Am citit despre asta în ziare.
- Ai început de tânăr, nu-i aşa? - Băiatul, Carl Powers...
a avut un fel de criză în apă, dar, până l-au scos, era deja prea târziu.
Undeva, era ceva nepotrivit. N-am putut să-mi scot asta din cap.
- Ce? - Pantofii lui.
- Ce era cu ei? - Nu erau acolo. Am făcut mare tărăboi.
Am încercat să trezesc interesul poliţiei, dar nimeni nu părea să vadă că e important.
Şi-a lăsat tot restul hainelor în vestiar, dar nu era niciun semn de pantofi.
Până acum.
Pot să te ajut? Vreau să te ajut. Au rămas numai cinci ore.
E fratele tău. Îmi dă mie mesaje, acum.
- De unde-mi ştie numărul? - Trebuie să fie un canal de rădăcină.
Uite, a zis... de importanţă naţională.
- Ce demodat! - Ce e?
Tu eşti! Regina şi ţara!
- Nu poţi să-l ignori, pur şi simplu. - Nu-l ignor.
Îmi pun cel mai bun om la asta, chiar acum.
Perfect, bun! Cine-i acela?
John, ce drăguţ! Speram că nu va dura mult. Cu ce te pot ajuta?
Mulţumesc! Ă... vroiam să...
Fratele tău m-a trimis să strâng date despre planurile furate... planurile rachetei.
- Chiar aşa? - Da.
Cercetează acum. E pe cale să...
Mă întrebam ce altceva ai putea să-mi spui despre cel care a murit.
Ă... 27 de ani. Funcţionar la Vauxhall Cross, MI6.
A fost implicat în Programul Bruce-Partington la un nivel inferior.
Verificările de securitate ok, fără afilieri sau simpatizări teroriste cunoscute.
Ultima dată a fost văzut de către logodnica sa, la 10:30, aseară.
Lucy, iubire, trebuie să ies. Trebuie să mă întâlnesc cu cineva.
Westie!
- A fost găsit la Battersea! - Da.
- Deci, s-a urcat în tren? - Nu.
- Ce? - Avea un card de transport public.
- Dar nu a fost folosit. - Trebuie să-şi fi cumpărat un bilet.
- N-avea niciun bilet asupra lui. - Atunci...
Atunci cum de a sfârşit cu creierul strivit pe şinele din Battersea? Asta-i întrebarea!
Cea la care am sperat ca, mai degrabă, Sherlock să furnizeze un răspuns.
- Cum o mai duce? - E bine...
Şi merge... foarte bine. E total concentrat pe subiect.
- Otravă! - Ce tot zici acolo?
Clostridium botulinum! E una dintre cele mai letale otrăvuri de pe planetă.
- Carl Powers! - Ă... vrei să zici c-a fost ucis?
Îşi aminteşti şireturile?
Suferea de o eczemă. Ar fi fost uşor de introdus o otravă în tratamentul lui.
Două ore mai târziu, vine la Londra, otrava paralizează muşchii, iar el se îneacă.
- Cum de nu a fost găsită la autopsie? - E ca şi nedetectabilă. Nimeni nu o caută.
Mai sunt încă urme vagi pe pantofi, de când şi-a dat cu cremă pe picioare.
- De aceea au trebuit să dispară. - Deci, cum anunţăm criminalul?
Îi atragem atenţia. Oprim ceasul.
- Ucigaşul a ţinut pantofii toţi anii ăştia. - Da.
- Însemnând... - E atentatorul nostru cu bombă.
Bine lucrat, din partea ta. Vino să mă iei.
Unde eşti? Spune-ne unde eşti.
Locuieşte în Cornwall. Doi oameni cu măşti au intrat cu forţa, obligând-o să conducă...
până la parcare şi au acoperit-o cu destul explozibil cât să dărâme o casă.
I-au spus să te sune. Să citească cu voce tare de pe acest pager.
Dacă devia chiar şi un singur cuvânt, lunetistul ar fi ras-o.
- Sau dacă n-ai fi rezolvat cazul. - O... elegant!
- Elegant? - Care-i scopul? De ce-ar face cineva asta?
O... nu pot fi singura persoană din lume care s-a plictisit.
Aveţi -1- mesaj nou.
- Patru secunde. - Primul test trecut, se pare.
Uite-l pe al doilea!
- E abandonat, nu crezi? - Verific dacă a fost raportat.
Ciudatule, e pentru tine!
Alo?
E în regulă că te-ai dus la poliţie.
Cine e? Tu eşti, din nou?
Dar nu te baza pe ei.
Deştept din partea ta, să ghiceşti despre Carl Powers.
Nu l-am suferit niciodată.
Carl râdea de mine, aşa că l-am oprit din râs.
Ai furat o altă voce, presupun.
Asta e între tine şi mine.
Cine eşti? Ce-i cu zgomotul acela?
E sunetul vieţii, Sherlock.
Dar nu-ţi face griji. În curând voi rezolva asta.
Ai rezolvat ultimul meu puzzle în nouă ore.
De data asta ai opt.
Minunat!
Am găsit-o!
Maşina a fost închiriată ieri dimineaţă de către un Ian Monkford, un fel de bancker.
Băiat de oraş, a plătit cu cash.
I-a spus soţiei că pleacă într-o călătorie de afaceri. N-a mai ajuns.
- Încă te învârţi pe lângă el... - Da, păi...
- Atracţia polilor opuşi, bănuiesc. - Nu, nu suntem...
Ar trebui să-ţi găseşti o preocupare. Timbre, poate. Machete de tren. Mai sigur.
Înainte să întrebi, da, e sângele lui Monkford. ADN-ul corespunde.
- Niciun corp. - Nu încă.
Ia o mostră trimisă laboratorului.
Dnă Monkford!
Da. Scuze, dar am vorbit deja cu doi poliţişti.
Noi nu suntem de la poliţie, noi suntem...
Sherlock Holmes! Un vechi prieten al soţului dvs.
Noi, ă... am crescut împreună.
Scuze... cine? Nu cred că v-a pomenit vreodată.
O, trebuie s-o fi făcut-o! Este... Este oribil! Adică, nu pot să cred!
Abia l-am văzut alaltăieri. Acelaşi Ian pe care-l ştiam. Fără nicio grijă.
Scuze... soţul meu era deprimat de luni de zile. Cine eşti?
Tare ciudat că a închiriat o maşină. De ce ar face asta? E un pic suspect, nu-i aşa?
Nu, nu este. A uitat să-şi plătească taxele la maşină, asta-i tot.
- A, păi... aşa era Ian. Aşa era Ian mereu! - Ba nu, nu era aşa!
Nu era? Interesant.
- Cine era acela? - De ce-ai minţit-o?
Oamenii nu vor să-ţi vorbească, dar adoră să te contrazică. Timpul trecut, ai observat?
- Scuze, ce anume? - M-am referit la soţul ei la trecut.
Ea mi s-a alăturat. Un pic prematur. Abia i-au găsit maşina.
- Crezi că şi-a omorât soţul? - Cu siguranţă, nu.
- Un ucigaş n-ar face o astfel de greşeală. - Înţeleg...
- Ba, nu. Ce trebuie să înţeleg? - Pescuit!
- Încearcă pescuit! - Încotro, acum?
Janus Cars. Am găsit asta în compartimetul pentru mănuşi.
- Nu văd cu ce-aş putea să v-ajut, domnilor. - Dl Monkford a închiriat o maşină ieri.
Da, adorabil motor: Mazda RX8. Nu mi-ar strica una nici mie.
- Este aceea? - Nu, alea sunt toate Jaguar.
Din câte văd, nu prea te pricepi la maşini.
Dar, cu siguranţă, îţi permiţi una... O Mazda, adică.
Da, e destul de corect.
Ca şi cum ai lucra la cofetărie. Odată ce ai mâncat bomboane asortate, cum să te opreşti?
- Nu l-ai cunoscut pe dl Monkford. - Nu, e doar un client.
A venit aici şi-a închiriat una dintre maşinile mele.
N-am idee ce i s-a întâmplat. Sărman de nimic.
- Plăcută vacanţa, dle Ewart? - Ei?
- Ai fost plecat, nu-i aşa? - O, am...
Nu, e bronz de salon, mă tem.
Prea ocupat să plec. Soţiei mele i-ar plăcea, totuşi... un pic de soare.
Ai ceva mărunţiş pentru automatul de ţigări?
- Ce? - Am văzut unul pe drum şi mor de poftă.
Nu, regret.
O, ei bine... Mulţumesc foarte mult pentru timpul acordat, dle dle Ewart.
Aţi fost de mare ajutor. Haide, John!
- Am eu mărunţiş, dacă mai vrei să... - Plasturi cu nicotină, ai uitat? Mi-e bine.
- Atunci, despre ce era vorba? - Am vrut să mă uit prin portofelul lui.
- De ce? - Dl Ewart e un mincinos.
- Alo? - Indiciul e în nume... Janus Cars.
- De ce mi-ai da un indiciu? - De ce-ar face oricine ceva?
Pentru că sunt plictisit. Suntem făcuţi unul pentru celălalt, Sherlock.
- Atunci, vorbeşte cu mine cu vocea ta. - Răbdare.
- Cât sânge era pe scaun, după tine? - Cât? Cam 0,5 litri.
Nu cam... de fapt, exact 0,5 litri. Asta a fost prima lor greşeală.
Sângele e al lui Ian Monkford, dar a fost îngheţat.
- Îngheţat? - Da, sunt semne clare.
Cred că Ian Monkford a donat 0,5 litri de sânge cu ceva timp în urmă...
iar asta e ceea ce ai au vărsat pe scaun.
- Cine? - Janus Cars. Indiciul e în nume.
- Zeul cu două feţe? - Exact.
Ei furnizează un tip de serviciu aparte. Dacă ai orice fel de probleme...
Necazuri cu banii, probleme conjugale, orice... Janus Cars te ajută să dispari.
Ian Monkford avea necazuri. Financiare bănuiesc, bancher fiind. Nu vedea o soluţie.
Dar, dacă era să dispară...
dacă maşina închiriată a fost găsită cu sângele lui pe scaunul şoferului...
- Deci, unde e? - Columbia.
- Columbia? - Dl Ewart, de la Janus Cars...
avea 20.000 de peso columbieni în portofel. Şi destul de mult mărunţiş.
Ne-a spus că n-a fost recent peste hotare, dar când l-am întrebat de maşini...
i-am văzut, clar, linia bronzului. Nimeni nu poartă tricou la salonul de UV.
- Asta, plus braţul. - Braţul?
Se tot scărpina. Evident, îl irita şi sângera.
A avut recent o înţepătură de la un vaccin. Hepatita-B, probabil. Greu de zis...
de la distanţă. Tocmai s-a întors după ce l-a instalat pe Ian Monkford în Columbia.
Dna Monkford încasează asigurarea de viaţă şi o împarte cu Janus Cars.
- Dna Monkford? - O, da. E băgată şi ea.
Du-te şi arestează-i, dle inspector, asta-i ce faci tu cel mai bine.
Noi trebuie să spunem atentatorului că s-a rezolvat cazul.
M-am aprins!
Zice... că puteţi veni să mă luaţi...
Ajutor! Ajutaţi-mă, vă rog!
Te simţi mai bine?
Abia ne-am oprit să ne tragem respiraţia de când au început toate astea.
- Ţi-a trecut prin minte... - Probabil.
Nu, ţi-a trecut prin minte că atentatorul joacă un fel de meci cu tine?
Plicul, efracţie în celălalt apartament, pantofii puştiului mort...
- Toate erau special pentru tine. - Da, ştiu.
- Atunci... el este? Moriarty? - Posibil.
- Ar putea fi oricine. - Ar putea, da.
Norocul tău e că am fost mai mult decât ar trebui şomer.
- Ce vrei să spui? - Eu şi dna Hudson urmărim prea mult TV.
Mulţumesc, Tyra! Toată lumea, acum, nu e adorabilă?
Oricum, vorbind despre poşete de mătase...
Alo?
Aceasta... e un pic...
defectă... Scuze...
e oarbă...
Asta e...
una amuzantă...
Îţi dau...
12 ore.
De ce faci asta?
Îmi place...
să te privesc...
dansând.
Şi văd că te-ai reîntors la obiceiurile proaste...
Continuăm cu moartea subită a cunoscutei prezentatoare TV, Connie Prince.
Dra Prince, faimoasă pentru programele ei de machiaj...
a fost găsită moartă, acum două zile, de către fratele ei, în locuinţa lor comună.
Connie Prince, 54 de ani. A avut una dintre emisiunile acelea de machiaj la TV.
- Ai văzut-o? - Nu.
- Foarte vizionată. Avea mare succes. - Nu mai are.
Moartă de două zile. Potrivit unuia din grupul ei, Raoul de Santos...
s-a tăiat la mână într-un cui ruginit în grădină... urâtă rană.
Bacteria tetanos intră în circuitul sangvin... Noapte bună, Viena!
Probabil...
Ceva nu e în regulă în tabloul acesta. Nu poate fi atât de simplu...
altfel atentatorul nu ne-ar fi trimis direct către acest caz. Ceva nu-i bine.
John? Rana de la mână e adâncă. Ar fi sângerat tare mult, corect?
- Da. - Dar rana e curată.
Foarte curată şi proaspătă.
Cât timp ar dura incubarea bacterie în interiorul ei?
Ă... opt, zece zile.
Tăietura a fost făcută mai târziu.
- După ce a murit? - Cu siguranţă.
Singura întrebare este, cum a intrat tetanosul în sistemul femeii moarte?
- Vrei să fii de ajutor, corect? - Desigur.
Trecutul lui Connie Prince: istoric familial, totul.
- Dă-mi date. - Bine.
- Mai e şi altceva la care nu ne-am gândit. - Este?
Da. De ce face asta atentatorul?
Dacă moartea acestei femei ridică suspiciuni, de ce le evidenţiază?
- Bunul samaritean. - Care forţează prin sinucideri cu bombe?
- Răul samaritean. - Sunt... sunt serios, Sherlock.
Ascultă, te-am strecurat aici, am încredere în tine...
dar, undeva acolo, un nenorocit amărât e acoperit în Semtex...
şi aşteaptă ca tu să rezolvi puzzle-ul! Aşa că, spune-mi cu ce avem de a face?
Cu ceva nou.
Legătură, legătură, legătură. Trebuie să fie o legătură.
Carl Powers, ucis acum 20 de ani. Atentatorul îl ştia, a admis că-l ştia.
Telefonul atentatorului era într-un plic din Republica Cehă.
Primul ostatic din Cornwall, al doilea din Londra...
al treilea din Yorkshire, judecând după accent.
Ce face? Îşi face numărul prin toată lumea, dându-se mare?
Savurezi asta, nu-i aşa?
Să uneşti... punctele.
3 ore...
Bum... bum!
- Suntem distruşi, - Sigur că suntem...
- Pot să vă aduc ceva, dle? - Ă... nu. Nu, mulţumesc.
Raul e stâlpul meu. Nu cred că m-aş fi descurcat.
Nu ne vedeam mereu faţă în faţă, dar sora mea mi-era foarte dragă.
- Şi, ă... publicului, dle Prince. - O, era adorată.
Am văzut-o luând fete care arătau ca fundul unui autobuz şi tranformându-le în prinţese.
E, totuşi, o uşurare, într-un fel, să ştiu că e dincolo de această perdea de lacrimi.
Absolut!
Minunat!
Mulţumesc! Mulţumesc, din nou!
E aşa păcat... Îmi plăcea.
- Te învăţa cum să-ţi faci culorile. - Culorile?
Ştii, ce se portiveşte şi cu ce. N-ar trebui să port niciodată vişiniu, se pare.
- Mă seacă. - Cine e?
- Ministerul de Interne. - Ministerul de Interne?
Ei, secretara de la Interne, de fapt. Îmi datorează un serviciu.
O fată drăguţă, dar s-a băgat într-o încurcătură tare de tot.
Cu toţii o fac zilele astea. Oamenii abia dacă-şi mai pot mişca feţele. Ce prostie!
- Ai văzut-o vreodată, Sherlock? - Nu până acum.
- Ce faţă de pateu ai, iubire! - A plouat în fiecare zi, în afară de una...
Acela e fratele. Nu-i simte lipsa, dacă te iei după ziare...
Aşa am aflat şi eu. Tocmai am avut o şuetă roditoare cu cei ce iubesc emisiunea asta.
Site-ul admiratorilor e indispensabil pentru bârfe.
Nu credeţi, fetelor? Jos, jos, jos, jos, jos...
E mai întâlnit decât cred oamenii.
Tetanosul se găseşte în pământ, oamenii se taie în tufe de trandafiri...
forfece de grădină, lucruri de genul acesta şi rămân netrataţi.
- Nu ştiu ce-am să mă fac acum. - Corect.
Adică, mi-a lăsat locul acesta... care-i adorabil...
- Dar nu e la fel fără ea. - Tocmai de aceea...
ziarul meu a vrut să afle, ă... întreaga poveste direct de la sursă.
Sunteţi sigur că nu-i prea curând?
- Nu. - Perfect.
Dă-i drumul.
- John. - Bună. Uite, vino repede aici...
Cred c-am dat peste ceva. Trebuie să iei nişte chestii mai întâi. Ai un pix?
Ţin minte!
- Acela este el. - Ce?
- A, dl Prince, nu-i aşa? - Da.
- Încântat să vă întâlnesc. - Da, mulţumesc.
- Îmi pare atât de rău să aud de... - Da, da, foarte amabil.
Începem?
Aveai dreptate, bacteria a ajuns în ea pe altă cale.
- O, da? - Da.
- Bun, suntem gata? - Ă, da. Începem?
Nu prea aproape. Sunt terminat de la plâns.
- O, asta cine-i? - Sekhmet, numită după zeiţa egipteană.
- Ce drăguţă! Era a lui Connie? - Da, un mic cadou de la subsemnatul.
Sherlock, lumina de lectură?
- Ă... 2,8! - La naiba!
- Drept cine vă daţi? - Scuze!
Voi doi sunteţi ca Stan şi Bran, la naiba! Ce se întâmplă?
- Cred că avem ceea ce am dorit. - Ce?
- Sherlock. - Ce?
- Avem un termen limită. - Dar nu aţi făcut nimic.
Da! O, da!
Tu crezi că era pisica. N-a fost pisica.
Ce? Da. Da, este. Trebuie să fie.
Aşa a ajuns tetanosul în sistemul ei.
- Labele ei put a dezinfectant. - Adorabilă idee.
Nu, el i-a uns ghearele pisicii.
E un nou răsfăţ, menit să fie un pic enervant în jurul ei.
O zgârâietură e aproape inevitabilă.
M-am gândit la asta când am văzut zgârâieturile de pe mână...
dar e prea aleator şi prea inteligent pentru fratele ei.
- A ucis-o pe sora lui pentru bani. - Chiar aşa?
- Nu-i aşa? - Nu. A fost răzbunare.
- Răz... Cine vroia răzbunare? - Raoul, servitorul.
Kenny Prince era bătaia de joc a surorii lui, săptămână după săptămână.
O reală campanie agresivă. În sfârşit, s-a săturat, s-au certat rău. E totul pe site.
L-a ameninţat pe Kenny că-l dezmoşteneşte. Raoul se obişnuise cu un stil de viaţă...
Stai, stai! Stai o clipă. Dar dezinfectantul de pe ghearele pisicii?
Raoul ţine casa foarte curată. Ai intrat pe uşa de la bucătărie...
deci, ai văzut cum e pardoseala. Frecată centimetru cu centimetru.
Şi tu miroşi a dezinfectant. Nu, pisica nu intră în calcul.
Istoricul lui Raoul de pe internet intră, însă. Sper să găsim un taxi de aici.
Raoul de Santos e criminalul tău. Servitorul lui Kenny Prince.
A doua autopsie arată că nu tetanosul a otrăvit-o pe Connie Prince...
ci toxina bacilului botulinic.
Am mai ajuns aici, înainte: Carl Powers.
- Atentatorul a făcut-o iar. - Deci, cum a făcut-o?
- Injecţie cu botox. - Botox?
Botox e forma diluată a toxinei botulinice. Printre altele Raoul de Santos e angajat...
să-i facă lui Connie injecţia facială regulat. Contactul meu de la Ministerul...
de Interne mi-a dat înregistrările complete ale achiziţiilor lui Raoul pe internet.
Comanda cantităţi mari de Botox de luni de zile.
A aşteptat în tot acest timp, apoi a crescut până la o doză fatală.
- Eşti sigur de asta? - Sunt sigur.
În regulă, hai în biroul meu.
- Hei, Sherlock, de cât timp? - Ce?
- De cât timp ştiai? - Păi, asta a fost una destul de simplă.
De fapt, aşa cum am spus, atentatorul s-a repetat. Asta a fost greşeala lui.
Nu, dar, Sherlock, ostatica, bătrâna, e acolo în tot acest timp.
Am ştiut că pot s-o salvez. Am ştiut şi că atentatorul ne-a dat 12 ore.
Am rezolvat cazul repede, asta mi-a lăsat timp să mă ocup cu alte lucruri.
Nu vezi? Suntem pe urmele lui.
Alo?
- Ajutaţi-mă! - Spune-ne unde eşti!
- Adresa? - Era aşa... Vocea lui...
- Nu, nu, nu! Nu-mi spune nimic despre el! - Părea aşa de moale...
Alo?
Sherlock? Ce s-a întâmplat?
Explozia, care a distrus câteva etaje, omorând 12 oameni...
Un bloc vechi...
a fost cauzată de o scurgere de gaze. Purtătorul de cuvânt al companiei...
Cu siguranţă, el e în mişcare...
Ei bine, evident, am pierdut această rundă. Cu toate că, tehnic, am rezolvat cazul.
A ucis bătrâna deoarece începuse să-l descrie.
Doar o dată, s-a pus pe el însuşi în poziţia de tragere.
- Ce vrei să spui? - Păi, de obicei... el stă deoparte...
El organizează lucrurile astea, dar nimeni nu are contact direct.
Ce, adică ucigaşul lui Connie Prince... el a aranjat asta?
Deci, oamenii vin la el, dorind să le pună la punct crimele, ca rezervari de vacanţă?
Inedit!
Nu se grăbeşte, de data asta.
- Ceva nou în cazul Carl Powers? - Nimic.
Toţi colegii în viaţă sunt fără pată, nicio legătură.
- Poate criminalul era mai mare decât Carl? - Mi-a trecut prin minte.
Deci, de ce face asta, atunci?
Să joace meciul ăsta cu tine... Crezi că vrea să fie prins?
- Eu cred că vrea să fie distras... - O... sper că veţi fi fericiţi împreună.
- Scuze, ce? - Sunt vieţi în joc, Sherlock.
Vieţile unor oameni, chiar! Doar ca să ştiu, îţi pasă de asta câtuşi de puţin?
- Nu-mi pasă de ei dacă ajut să fie salvaţi? - Nu.
Atunci, voi continua evitând să fac greşeala asta.
- Şi ţi se pare uşor? - Da, foarte!
- E o noutate pentru tine? - Nu, nu.
- Te-am dezamăgit. - E bună, e bună deducţia, da.
Nu-i crede pe oameni eroi, John. Nu există eroi, iar de-ar exista, n-aş fi printre ei.
Excelent!
A imagine a Tamisei. South Bank, undeva între podurile Southwark şi Waterloo.
Tu, verifică ziarele, eu caut pe internet.
O, eşti supărat pe mine, aşa că nu mă ajuţi.
Nu prea te prinde, gluma asta cu grija.
- Sinucidere sub arcadă... - Fără valoare.
Doi puşti înjunghiaţi în Stoke Newington.
Un om găsit pe şinele de tren, Andrew West.
Nimic!
Eu sunt. Ai găsit ceva în South Bank între podul Waterloo şi podul Southwark?
Consideri că asta are legătură cu atentatorul?
Trebuie. Neaşteptat, totuşi, că nu a luat legătura.
Atunci, trebuie să presupunem că un fraier amărât stă să explodeze, nu?
- Da. - Vreo idee?
- Şapte, până acum. - Şapte?
E mort de vreo 24 de ore.
Poate un pic mai mult. S-a înecat?
Se pare că nu. Nu e destulă Tamisa în plămânii lui. Asfixiat.
Da, de acord.
Sunt ceva vânătăi în jurul nărilor şi gurii.
Alte vânătăi... aici şi aici.
Amprente.
Are aproape 40 de ani, aş spune că nu e în cea mai bună condiţie fizică.
A fost în râu mult timp, apa a distrus majoritatea informaţiilor.
Dar îţi pot spune un lucru: acel tablou Vermeer e un fals.
- Ce? - Trebuie să identificăm cadavrul...
să aflăm cine-i sunt prietenii şi...
Stai, stai, stai. Ce tablou? Despre ce vorbeşti?
E peste tot, n-ai văzut anunţurile?
Capodoperă olandeză veche, se presupune că a fost distrusă cu secole în urmă.
A apărut acum, valorează 30 de milioane de lire.
- Bine, şi ce are asta a face cu ţeapănul? - Totul. Ai auzit vreodată de Golem?
- Golem? - E o poveste de groază, nu? Ce tot spui?
Folclor evreiesc, un om gigantic făcut din lut. E, de asemenea, numele unui asasin.
Numele adevărat: Oskar Dzundza. Unul dintre cei mai periculoşi asasini din lume.
Ăsta e stilul lui.
- Deci, e vorba de un asasinat plătit? - Absolut.
Golem stoarce viaţa din victimele sale cu mâinile goale.
Dar ce are asta a face cu tabloul? Nu văd...
- Ba vezi, dar nu-ţi dai seama! - Da, gata, gata fetelor! Calmaţi-vă!
Sherlock, vrei să ne lămureşti?
Ce ştim despre acest cadavru?
Criminalul nu ne-a lăsat prea multe, doar cămaşa şi pantalonii.
Sunt destul de oficiali, poate că ieşise în oraş pentru acea seară...
Pantalonii sunt partea cea mai grea. Poliester, neplăcuţi, ca şi cămaşa, ieftini.
Sunt prea mari pentru el. Deci, e un fel de uniformă standard.
Îmbrăcat de muncă, atunci. Ce fel de muncă?
E o agăţătoare la curea... pentru un radio emisie-recepţie.
Vatman la metrou?
- Paznic? - Mai probabil!
- Asta ne va confirma spatele. - Spatele?
Fleşcăit, ai zice că a dus o viaţă sedentară.
Totuşi, labele şi venele cu început de varice de pe picioare ne arată altceva.
Deci, mult de mers pe jos şi mult de stat în picioare.
Paznic pare potrivit. Şi ceasul ne spune tot asta.
Alarma ne arată că făcea schimburi de noapte în mod regulat.
Poate că şi-a potrivit alarma în acest fel în noaptea dinaintea morţii.
Nu, nu, nu. Butoanele sunt rigide, abia atinse.
Şi-a potrivit alarma cu mult timp în urmă, rutina lui nu a variat niciodată.
Dar mai e ceva. Criminalul trebuie să fi fost întrerupt.
Altfel ar fi dezbrăcat cadavrul complet.
Era un fel de insignă sau însemn pe faţa cămăşii, pe care l-a smuls...
sugerând că mortul lucra într-un loc cunoscut, un fel de instituţie.
Am găsit asta în buzunarele de la pantaloni.
Înmuiată de către râu, dar încă de recunoscut...
- Bilete? - Cotoare de bilete.
Lucra la un muzeu sau o galerie de artă. Am făcut o verificare rapidă.
Galeria Hickman a raportat lipsa unuia dintre controlori: Alex Woodbridge.
Diseară, vor inaugura capodopera redescoperită.
Acum, de ce l-ar plăti cineva pe Golem să ucidă un controlor oarecare dintr-o galerie?
Prin deducţie, mortul ştia ceva despre asta...
ceva ce l-ar fi împiedicat pe proprietar să primească 30 de milioane de lire.
- Tabloul e un fals. - Fantastic.
- Înşelător! - Şi La Mulţi Ani!
Sărmanul nenorocit.
Mai bine mi-aş întinde tentaculele după acest Golem...
Fără rost, nu-l vei găsi niciodată, dar ştiu pe cineva care poate.
- Cine? - Eu.
De ce n-a sunat? Strică tiparul. De ce?
- Podul Waterloo. - Acum unde, la galerie?
- Într-o clipă. - Arta Contemporană Hickman, nu-i aşa?
- De ce au ţinut la o capodoperă veche? - Nu ştiu.
E periculos să te arunci la concluzii. E nevoie de informaţii.
Opreşte!
Poţi să aştepţi aici? Nu lipsesc decât o clipă.
Sherlock?
Mărunţiş? Ceva mărunţiş?
- Pentru ce? - O ceaşcă de ceai, desigur.
- Uite aici, 50. - Merci.
- Ce faci? - Investesc.
Acum mergem la galerie. Ai ceva cash la tine?
Nu, am nevoie să afli tot ce poţi despre controlorul de la galerie.
- Lestrade îţi va da adresa. - Bine.
Locuim împreună de aproape un an. Doar locuim...
- Permiteţi? - Da.
Scuze...
- Era astronom? - Da. Era înnebunit.
E tot ceea ce făcea în timpul liber. Era un tip de treabă, Alex.
Îmi plăcea. Era, ă...
nu era mare amator de curăţenie.
- Dar arta? Se pricepea la asta? - Era doar un serviciu.
- A mai întrebat cineva pe aici de Alex? - Nu. Am avut, totuşi, o spargere.
- Când? - Azi-noapte. Dar n-a dispărut nimic.
O, era un mesaj lăsat pentru Alex pe fix.
- De la cine era? - Păi, pot să vi-l pun, dacă vreţi.
- Să iau telefonul. - Vă rog.
O, pot să vorbesc acum? Alex? Dragă, sunt Profesor Cairns.
Ascultă, aveai dreptate. Aveai perfectă dreptate. Dă-ne un telefon când...
- Profesor Cairns? - N-am idee, îmi pare rău.
Pot să încerc să sun înapoi?
Nu se poate. Am primit alte telefoane de atunci. Condoleanţe, ştiţi...
- N-ai nimic de făcut? - Admiram peisajul.
Da. Adorabil. Acum, întoarce-te la treabă. Deschidem diseară.
- Nu te deranjează? - Ce?
- Că tabloul e un fals? - Ce?
E un fals. Trebuie să fie fals. E singura explicaţie posibilă.
- Dumneata conduci, nu-i aşa, dră Wenceslas? - Cine eşti?
Alex Woodbridge ştia că tabloul e fals...
aşa că cineva l-a trimis pe Golem să aibă grijă de el. Dumneata l-ai trimis?
Golem? Despre ce dracu' vorbeşti?
Lucrezi pentru altcineva? L-ai falsificat pentru ei?
- Nu e fals. - E un fals. Nu ştiu de ce...
dar ceva nu e în regulă cu el. Trebuie să fie aşa.
Ce dracu' tot spui? Ştii, aş putea să pun să fii demis pe loc.
- Nicio problemă. - Nu?
Nu, nu lucrez aici. Mi-am făcut apariţia doar ca să-ţi dau un mic sfat prietenesc.
Cum ai intrat?
- Te rog! - Vreau să ştiu.
Arta deghizării este ştiinţa de a te ascunde în plină vedere.
- Cine eşti? - Sherlock Holmes.
- Ar trebui să fiu impresionată? - Ar trebui să fii. Să ai o zi bună!
N-ar face asta... Pur şi simplu...
- S-au întâmplat lucruri chiar mai bizare. - Westie nu era un trădător.
- E un lucru oribil să spui asta. - Regret. Dar trebuie să înţelegi...
- Asta cred ei, nu-i aşa? Şefii lui? - Era tânăr, era logodit, avea datorii...
Toată lumea are datorii, dar Westie nu vroia să scape de ele vânzându-şi ţara.
Poţi... poţi să-mi spui exact ce s-a întâmplat în acea noapte?
Ne-am decis să rămânem acasă. Doar... să ne uităm la DVD.
De obicei, el adoarme, ştii... dar de data aceasta a rezistat.
Era tăcut.
Din senin, a zis că trebuie să meargă să se vadă cu cineva.
Şi tu n-ai idee cu cine?
Bună, Liz. Eşti bine, dragă?
- Da. - El cine e?
- John Watson, bună! - El e fratele meu, Joe.
John încearcă să afle ce s-a întâmplat cu Westie.
- Eşti de la poliţie? - Oarecum, da.
Spune-le să-şi mişte fundul, da? E al naibii de ridicol.
O să fac tot ce pot.
Păi, ă...
Mulţumesc foarte mult de ajutor. Încă o dată, îmi pare foarte, foarte rău.
N-a furat chestiile alea, dle Watson. Îl ştiam pe Westie, era un om bun.
Era omul meu bun...
- Mărunţiş de prisos? - Nu.
Ceva mărunţiş de prisos?
Alex Woodbridge nu ştia nimic, în mod deosebit, despre artă.
- Şi? - Şi?
Asta-i tot? Obiceiuri, preocupări, personalitate.
- Dă-mi o şansă! Era un astronom amator. - Ţine taxiul.
- Mărunţiş de prisos, dle? - Nu m-ar deranja dac-aş avea.
Din fericire, n-am stat degeaba. Haide!
Frumos, nu-i aşa?
- Credeam că nu-ţi pasă de... - Nu înseamnă că nu-l preţuiesc.
Ascultă, Alex Woodbridge avea un mesaj pe robotul telefonic de la apartament.
- Profesor Cairns. - Pe aici.
Drăguţ... Drăguţă zona asta de oraş.
- Oricând doreşti să-mi explici... - Reţeaua celor fără adăpost.
- E, cu adevărat, indispensabilă. - Reţeaua celor fără adăpost?
- Ochii şi urechile mele, prin tot oraşul. - A, asta-i... inteligent.
- Deci, tu îi scarpini pe spate şi... - Da, apoi mă dezinfectez.
- Sherlock! - Haide!
- Ce face? Doarme pe pietre? - Păi, are un aspect deosebit.
Trebuie să se ascundă undeva, unde zvonurile nu circulă... prea mult.
- O, rah... - Ce?
- Aş fi vrut... - Nu spune nimic.
Nu! Nu! Nu! Nu!
Ne va lua săptămâni întregi să-l găsim iar.
- Sau nu! Am o idee unde-ar putea să meargă. - Ce?
Ţi-am zis, cineva a lăsat lui Alex Woodbridge un mesaj.
Nu pot fi prea mulţi Profesori Cairns în cartea de telefoane. Haide!
Jupiter, a cincea planetă a sistemului nostru solar şi cea mai mare.
Jupiter e o gigantă gazoasă. Planeta Pământ ar încăpea de 11 ori în ea.
Da, ştim asta.
- Titan e cea mai mare lună... - Haide, Neptun!
Multe sunt, de fapt, stinse de mult...
- Tom, tu eşti? - Explodate în supernove.
Descoperită de către Urbain Le Verrier, în 1846...
...compusă, în principal din hidrogen...
- Luminii i-a luat aşa mult timp să ajun... - Golem!
Multe sunt, de fapt, stinse de mult, explodate în...
Nu-l văd. O iau roată!
Pentru cine lucrezi de data asta, Dzundza?
O stea apare ca o minge care colapsează, dintr-un material compus, în principal...
Golem!
Dă-i drumul!
Sau te voi ucide!
A patra planetă a sistemului solar, numită după zeul roman al războiului.
...e o gigantă gazoasă...
...i-a luat aşa mult timp să ajungă la...
...în supernove...
...explodate în supernove...
E un fals. Trebuie să fie.
Tabloul acela a fost supus tuturor testelor ştiinţifice cunoscute.
E un fals foarte bun, atunci.
Ştii despre asta, nu-i aşa? Tu eşti, de fapt, nu?
Dle Inspector, îmi pierd vremea.
V-ar deranja să găsiţi, dvs şi prietenii dvs, singuri ieşirea?
Tabloul e fals.
E un fals, de aceea Woodbridge şi Cairns au fost ucişi.
O, haide, dovada e doar un detaliu. Tabloul e un fals.
L-am rezolvat! Mi-am dat seama!
E un fals, ăsta-i răspunsul, de aceea au fost ucişi.
Bine, o voi dovedi! Dă-mi nişte timp! Îmi mai dai nişte timp?
- Zece... - E un copil! O, Doamne, e un copil!
- Ce-a zis? - Zece!
- Nouă! - E o numărătoare inversă. Îmi dă timp!
- Iisuse... - E un fals, dar cum pot dovedi? Cum? Cum?
- Opt... - Copilul va muri! Spune-mi de ce e un fals!
Spune-mi!
- Şapte... - Nu, taci! Merge doar dacă-mi dau eu seama.
Trebuie să fie posibil... Trebuie să-mi sară în ochi...
- Şase... - Cum?
- Woodbridge ştia, dar cum? - Cinci...
- A mărit viteza! - Sherlock!
- Patru... - O, în Planetarium, ai auzit şi tu...
O, asta-i genial, e minunat!
- Trei! - Ce e genial? Ce e?
E frumos! Adoar asta!
- Doi! - Sherlock!
Supernova Van Buren!
Vă rog, e cineva acolo? Cineva să mă ajute.
Uite! Du-te şi află unde e şi ia-l de acolo.
Aşa numita Supernova Van Buren.
O stea în explozie. A apărut pe cer în 1858.
Deci, cum ar fi putut fi pictată în 1640 şi ceva?
O, Sher...
Ştii, e interesant: plicul din Boemia, un asasin numit după o legendă din Praga...
şi tu, dră Wenceslas. Întregul caz are o notă distinctivă cehă.
Acolo duc toate astea? Ce-avem în faţă, dle Inspector?
Conspiraţie cu intenţii criminale, fraudă, complicitate cu infractorul, cel puţin.
Uciderea bătrânei, toţi oamenii din apartament...
N-am ştiut nimic despre asta. Toate lucrurile acelea, vă rog să mă credeţi.
Vroiam doar partea mea. Din cele 30 de milioane.
Am găsit un bătrânel în Argentina...
Un geniu... vreau să zic, unul adevărat...
Tehnică imaculată...
Putea păcăli pe oricine...
Sau... aproape oricine...
Dar nu ştiam ce să fac să conving întreaga lume că pictura era originală.
Era doar o idee...
O scânteie pe care el a transformat-o într-o flacără...
- Cine? - Nu ştiu.
E adevărat!
Mi-a luat mult timp, dar, până la urmă, am fost pusă în legătură cu oameni...
Oamenii lui...
Ei bine, n-a existat niciodată un contact real...
Doar mesaje...
Şoapte...
Şi aveau aceste şoapte un nume?
Moriarty!
- Deci aici a fost găsit West? - Da.
- O să-ţi ia mult timp? - S-ar putea.
- Atunci, eşti de la poliţie? - Cam aşa ceva...
- Îi urăsc. - Pe poliţişti?
Nu, săritorii.
Oameni care se aruncă singuri în faţa trenurilor. Bastarzi egoişti!
Păi... e doar un punct de vedere.
Vorbesc serios. E-n regulă pentru ei... Se termină într-o fracţiune de secundă...
gem de căpşuni peste tot pe linie. Dar cu mecanicii de locomotivă cum rămâne?
Trebuie să trăiască cu asta, nu-i aşa?
Da, că veni vorba de gem de căpşuni, nu-i deloc sânge pe linie.
- A fost curăţat? - Nu, nu era aşa mult.
- Ziceai că i-a fost zdrobit capul. - A fost, dar nu era mult sânge.
- Bine... - Păi, te las cu ale tale, atunci.
- Doar să ne dai un strigăt când termini. - Perfect.
Bun, deci, Andrew West s-a urcat în tren, undeva... sau poate nu?
Nu era niciun bilet asupra cadavrului.
Cum de a ajuns aici?
- Punctele! - Da!
Ştiai că vei ajunge acolo, până la urmă.
West n-a fost ucis aici, de aceea era aşa de puţin sânge.
- De când mă urmăreşti? - De la început.
Nu crezi că aş abandona un caz ca ăsta doar ca să-l supăr pe fratele meu, nu?
Haide, avem o mică spargere de dat.
Planurile rachetei n-au părăsit ţara, altfel oamenii lui Mycroft aflau de asta.
În ciuda a ceea ce cred oamenii, chiar avem un serviciu secret.
Da, ştiu, i-am întâlnit.
Ceea ce înseamnă că oricine a furat memory stick-ul nu poate să-l vândă...
sau nu ştie ce să facă cu el. Pun pariu pe ultima variantă.
- Am ajuns. - Unde?
Sherlock! Dacă-i cineva înăuntru?
Nu este.
Iisuse... Unde suntem?
O, scuze, n-am spus? Locuinţa lui Joe Harrison.
Joe...
Fratele logodnicei lui West. El a furat memory stick-ul şi a ucis viitorul cumnat.
Atunci, de ce a făcut-o?
Hai să-l întrebăm.
Fără! Fără!
Nu trebuia să...
Ce-o să zică Lucy? Iisuse!
- De ce l-ai ucis? - A fost un accident. Jur că aşa a fost.
Dar furtul planurilor rachetei n-a fost un accident, nu-i aşa?
Am început traficul de droguri. Adică, bicicleta e o acoperire grozavă, corect?
Nu ştiu cum a început. Am ajuns în datorii până-n gât.
Datoram oamenilor mii. Oameni serioşi...
Apoi, la logodna lui Westie, el a început să vorbescă despre serviciu.
Adică, de obicei, e foarte atent.
Dar în acea noapte, după câteva halbe, şi-a dat drumul de tot.
Mi-a povestit despre aceste planuri. Mai mult decât foarte secrete.
Mi-a arătat memory stick-ul, mi l-a fluturat prin faţa ochilor.
Mai auzi despre chestii din astea care se mai rătăcesc...
Dar iată-l! Şi m-am gândit...
Ei bine, m-am gândit că ar putea valora o avere.
Era destul de uşor să i-l iau, aşa era de trotilat.
Data următoare când l-am văzut, mi-am dat seama din privire că ştia.
- Ce cauţi aici? - Ce-ai făcut cu planurile?
Ce s-a întâmplat?
Vroiam să chem o ambulanţă, dar era prea târziu.
N-aveam nicio idee ce să fac. Aşa că l-am târât înăuntru.
Am stat pe întuneric, gândindu-mă.
Când ţi-a venit brusc o idee.
Să-l trimit pe Andrew West cât mai departe de aici. Corpul lui ar fi fost dus destul...
dacă trenul nu lovea o porţiune de şină care s-a curbat.
- Şi macazul! - Exact.
Atunci, încă îl mai ai? Memory stick-ul?
Adu-mi-l, te rog, dacă nu te deranjează.
Distracţia s-a terminat. Jocul continuă.
Poate şi ăsta s-a terminat. N-am mai auzit nimic de la atentator.
Cinci secunde, aminteşte-ţi, John.
E o numărătoare inversă. N-am avut decât patru.
Nu, nu, nu! Sigur că nu-i tatăl băiatului!
Uită-te la manşetele pantalonilor!
Ştiam eu că-i periculos...
Să te bag în nenorocirile de la TV.
Nu, o rămăşiţă de la Connie Prince.
- I-ai dat lui Mycroft memory stick-ul deja? - Da. Plutea de bucurie.
M-a ameninţat cu un titlu de cavaler... iar.
Ştii, încă aştept...
Ca tu să admiţi că un pic de cunoaştere a sistemului solar te-ar fi ajutat...
să demonstrezi falsul mult mai repede.
Pe tine nu te-a ajutat cu nimic, nu-i aşa?
Nu, dar eu nu sunt singurul detectiv consultant din lume.
- Adevărat. - Nu mă întorc la ceai.
Mă duc la Sarah. Încă mai e ceva din acel risotto rămas în frigider.
- Lapte, avem nevoie de lapte. - O să iau eu.
- Pe bune? - Pe bune.
Şi ceva fasole, atunci?
Găsit planuri Bruce-Partington. Rog colectare.
Piscina. Miezul nopţii.
Ţi-am adus un mic cadou ca să spargem gheaţa.
De aceea au fost toate astea, nu-i aşa?
Toate puzzle-urile tale, care m-au făcut să dansez.
Totul ca să mă distragă de la asta.
Bună seara.
Asta e o întorsătură, nu-i aşa, Sherlock?
- John! Ce dracu'... - Pun pariu că nu te-ai aşteptat.
Ce... ţi-ai dori să-l fac să zică... acum?
"Gutoi de ghere, gutoi de ghere..."
- "Gutoi de ghere..." - Opreşte-te!
Punct lovit, ăsta. Piscina unde a murit micuţul Carl.
L-am oprit. Îl pot opri şi pe John Watson.
- Să-i opresc inima. - Cine eşti?
Ţi-am dat numărul meu. Credeam că mă vei suna.
Ai un Browning L9A1 din dotarea armatei britanice în buzunar...
sau eşti doar fericit că mă vezi?
Ambele.
Jim Moriarty. Bună!
Jim? Jim de la spital?
O, aşa impresie efemeră las?
Dar, până la urmă, ăsta era scopul, de fapt.
Nu fi prostuţ. Altcineva ţine puşca.
Nu-mi place să-mi murdăresc mâinile.
Ţi-am oferit o idee vagă, Sherlock, doar o vagă idee...
a ceea ce fac eu acolo, în lumea mare şi rea.
Sunt un expert, vezi bine.
Ca şi tine.
Dragă Jim, te rog, poţi rezolva să scap de draga mea soră nesuferită?
Dragă Jim, te rog, poţi rezolva să pot să dispar în America de Sud?
Chiar aşa.
Infractor consultant.
- Genial! - Nu-i aşa?
Nimeni n-ajunge niciodată până la mine.
Şi nimeni nu va reuşi vreodată.
Eu am ajuns.
Tu te-ai apropiat cel mai mult. Acum îmi stai în cale.
- Mulţumesc. - N-am spus-o ca pe un compliment.
- Ba da. - Da, bine, aşa e.
Dar flirtul s-a terminat, Sherlock. Tati s-a săturat, acum.
Ţi-am arătat ce pot să fac.
Am renunţat la toţi acei oameni, la toate acele mici probleme...
chiar şi la 30 de milioane de lire, doar ca să te fac să ieşi la joc.
Aşa că, ia-o ca pe un avertisment prietenesc... dragule.
Dă-te la o parte!
Deşi am adorat asta, acest meci al nostru...
Să-l joc pe Jim de la IT. Să fiu homo. Ţi-a plăcut amănuntul cu chiloţii.
- Au murit oameni! - Asta fac oamenii, de fel!
- Te voi opri! - Ba nu mă vei opri.
Eşti bine?
Poţi vorbi, Johnny, băiatule! Dă-i drumul!
Ia-l!
Acela? Planurile de la rachetă!
Plictisitor!
Le puteam lua de oriunde.
Sherlock, fugi!
Bun!
Foarte bun!
Dacă lunetistul apasă pe trăgaci, dle Moriarty, atunci amândoi sărim în aer.
Nu-i drăguţ? Acum văd de ce-ţi place să-l ţii pe lângă tine.
Dar apoi, oamenii devin aşa ataşaţi de animalele lor de companie...
Sunt atât de impresionant de loiale.
Dar, ups!
Mai degrabă ridici mâinile, dr Watson!
Te-am prins!
Westwood. Ştii ce se întâmplă dacă nu mă laşi în pace, Sherlock... cu tine?
O, dă-mi voie să ghicesc: mă omori.
Să te omor?
Nu, nu fi aşa evident... Adică, o să te omor, oricum, într-o bună zi.
Nu vreau să mă grăbesc, totuşi.
Ţi-am păstrat ceva special.
Nu, nu, nu, nu! Dacă te mai bagi, îţi dau foc.
Îţi voi arde inima.
Am fost informat din surse sigure că nu am aşa ceva.
Dar, amândoi ştim că asta nu-i tocmai adevărat.
Ei bine, ar trebui să plec.
A fost o plăcere să am parte de o şuetă interesantă.
Şi dacă te-aş împuşca acum?
Chiar acum?
Atunci, te-ai bucura de privirea surprinsă de pe faţa mea.
C-aş fi surprins, Sherlock.
Pe bune, chiar aş fi.
Şi doar un piculeţ... dezamăgit.
Şi, desigur, n-ai fi în stare să te bucuri prea mult.
Ciao, Sherlock Holmes!
Te prind... mai târziu!
Ba nu mă prinzi!
Eşti bine? E totul bine?
Da, sunt bine, sunt bine, Sherlock!
Sherlock!
O, Iisuse!
- Tu eşti bine? - Eu? Da, bine. Sunt bine. Bine.
Aia... chestia aia... care-ai făcut-o...
aceea... când te-ai oferit... era... bine.
Mă bucur că n-a văzut nimeni.
Pe tine, smulgându-mi hainele, lângă o piscină întunecată.
Lumea ar putea să vorbească...
Au altceva de făcut.
Scuze, băieţi! Sunt aşa de schimbător!
E o slăbiciune a mea, dar ca să fiu corect cu mine însumi, e singura mea slăbiciune.
Nu poţi fi lăsat să continui. Pur şi simplu, nu se poate.
Aş încerca să te conving, dar orice aş avea de spus, deja ţi-a trecut prin minte.
Probabil răspunsul meu a trecut peste al tău!
=ROSub-VTeamEN= =subtitrari-team.ro=
=ROVEN-SubTeam= rov_en@yahoo.com
ReSync DVDRip: o_O Tanaka?