Asta a intenţionat Destiny de când a intrat în sistemul solar.
Nava aia e cea mai bună şansă a noastră să ajungem acasă.
- Am terminat ? - N-o să terminăm niciodată.
N-ar fi trebuit să-l laşi pe acea planetă.
Crezi că eu nu ştiu asta ?
Toţi cred că suntem în siguranţă, că nu ne vor găsi din nou.
De ce aţi luat unul dintre noi prizonier ?
Nu suntem în siguranţă, nu ?
- Vine ! - Cine vine ?
Alianţa Lucian. Vin să preia Destiny.
Sfârşitul e clar dacă aşteptăm.
Nu predau nava.
Sunt însărcinată. E al tău.
Emily !
De abia rezist, iar singurul lucru
care mă împiedică să înnebunesc eşti tu.
Ai ales, Everett.
Ar trebui să vorbeşti cu cineva.
Uite ce, mi-am pierdut copilul
iar acum, poate e într-un loc mai bun.
Ai găsit codul cu care să controlezi toate sistemele navei
şi nu vei spune nimănui.
Riley nu va supravieţui, d-le.
Uite, mă vindec deja.
O transfuzie cu sângele lui Chloe i-ar putea salva viaţa.
Şi i-ar transmite orice i-au făcut extratereştrii ei şi lui.
ÎNCERCĂRI REPETATE sezonul 2, episodul 6
Traducerea şi adaptarea SciFi Team
Am efectuat o serie de teste comparative ale sângelui
folosind diverşi patogeni pe care i-am întâlnit şi izolat pe drum.
În timp ce sângele lui Chloe prezintă proprietăţi antibiotice neobişnuite,
cel al lt. Scott pare să fi revenit la normal.
D-le.
Cred că e sigur să-l scoatem din izolare.
Bine, o să pun să fie eliberat.
- Eşti bine ? - Emily vrea să divorţeze.
Tocmai m-am întors şi... nu ştiu.
Cred că trebuia să mă aştept, dar...
e măcar legal să semnezi documente în corpul altcuiva ?
Nu ştiu.
Bănuiesc că nu mai contează.
Poate ar trebui să vorbim.
După tot ce s-a întâmplat, n-am... avut ocazia.
Ce am putea spune noi să facă lucrurile mai bune ?
- Poate că nu asta e ideea. - Atunci care e ?
STARGATE UNIVERSE comentarii pe www.tvblog.ro
- Eli. - Salut.
Nu ştiu dacă ai cunoscut-o pe Ginn, unul din oaspeţii noştri din Alianţa Lucian.
A cooperat, furnizând informaţii despre activitatea Alianţei în Calea Lactee,
dar cred că ne-ar putea ajuta şi pe navă.
Am studiat sistemele Antice mai mult de un an, pregătindu-mă pentru călătorie.
M-a interesat în particular unele teorii ale tale despre formarea dintr-o stea.
Crezi că e vreo şansă să poţi realiza asta ?
Sincer să fiu, nu progresam, aşa că am renunţat.
Poate cu ajutorul lui Ginn, asta se poate schimba.
Cred că merită încercat.
Bun.
Vă las să lucraţi.
- Stai jos. - Mersi.
- Ţi-au dat drumul. - Da.
Deci... nu te transformi.
T.J. spune că am revenit la normal.
Cred că tuturor le era teamă că... te-am otrăvit cu sângele meu extraterestru.
Nu eşti contagioasă. Te ţin aici deoarece...
Deoarece mi-aş putea pierde cunoştinţa şi sabota nava fără să ştiu.
Mi-ai salvat viaţa.
Dacă erai vreun monstru extraterestru, m-ai fi lăsat să mor acolo
şi nimeni n-ar fi ştiut că nu e aşa.
Pielea mea se schimbă.
Uite.
E aspră.
Ca şi cum s-ar întări.
Şi se întinde.
Nu contează.
Ascultă...
o să găsim noi o rezolvare.
Promit.
Col. Young, răspundeţi.
Col. Young, aici Brody din camera de control.
Vă rog să răspundeţi.
Sunt Young. Spune.
Avem o problemă.
Vin imediat.
- Ce e ? - Nouă nave străine.
Tocmai au ieşit din hiperspaţiu. Ne-au înconjurat.
Seamănă cu aceia care i-au luat pe Rush şi Chloe.
I-am lăsat în urmă în altă galaxie. Cum naiba ne-au găsit aici ?
Recepţionăm un mesaj.
O, Doamne.
Vor să le-o dăm pe Chloe.
Dacă în tot acest timp o transformau treptat în una de-a lor, iar acum o vor înapoi ?
- Nu e una dintre ei. - Strângea informaţii.
Poate că n-a ştiut, dar asta a făcut.
Încă un motiv s-o apărăm de ei.
- În cât timp sărim ? - În 44 de minute.
Activează armele.
Nu cred că ăsta e răspunsul pe care îl voiau.
Ripostaţi.
- Aveţi grijă. - Mişcaţi ! Ăsta nu e un exerciţiu !
Sergent, du oamenii ăştia în zonele stabilite.
- Eu verific puntea de observaţie. - Bine.
Hai, hai, hai. Să mergem.
Haideţi !
- Ce faceţi ? - Suntem atacaţi.
Văd asta.
Nu putem înfrunta atâtea nave.
Vor Destiny mai mult decât orice. Nu ne-ar distruge.
Nu intenţionat, dar vor trebui să distrugă scuturile
ca să ne bordeze, iar asta e periculos.
Col., sunt Scott. Trebuie să sigilaţi zona punţii de observaţie.
- De ce ? - Sigilaţi-o acum ! Acum !
Scott ? Ce se întâmplă ?
Avem explozii în zona motoarelor.
Scott, răspunde !
Motorul subluminic se supraîncarcă.
- Intră în stare critică. - Oprire de urgenţă !
E prea târziu.
O, Doamne.
Planul e punem robotul de reparaţii să lucreze
la camera mare cu dom pe care am găsit-o când am ajuns aici.
Dacă integritatea structurală poate fi restaurată,
o putem folosi ca seră.
Ştim cât va dura până când va putea fi presurizată ?
- Am făcut nişte calcule şi credem... - Cum rămâne cu armele ?
Sunt încă multe arme dezactivate.
Ne-aţi spus să amânăm lucrul până vom înţelege mai bine reţeaua ce alimentează...
Cu atâtea arme dezactivate, întregi secţiuni sunt vulnerabile la atac.
N-a fost dr. Kemp rănit recent lucrând la această problemă ?
Da. Una din conducte s-a supraîncărcat.
Există de asemenea riscul unei suprasarcini catastrofale...
- Irelevant. Reparaţi. - Nici nu ştim ce are.
Armele sunt o prioritate. O nouă cameră pentru seră poate aştepta.
Liberi.
- Ce-a fost asta ? - Nu începe, Camille.
Reparaţiile alea sunt periculoase. Le-ai oprit cu un motiv.
Trebuie să ne putem apăra.
După tot prin ce am trecut, asta ar trebui să fie evident.
Da, ştii ce ? Ai dreptate. Am trecut prin multe.
Mai ales tu.
Faci pe psihologul navei acum ?
Te cunosc, Everett.
Te consideri răspunzător pentru tot,
inclusiv pentru ce s-a întâmplat cu T.J. şi copilul.
Dar dacă asta îţi orbeşte judecata, trebuie să ştiu.
Sunt bine.
Am adus nişte mâncare.
Nu mi-e foame.
Bine, atunci.
Ce zici de puţină companie ?
Am lucrat la nişte ecuaţii foarte interesante.
M-am gândit că poate vrei să arunci o privire.
Glumeşti.
Nu eu te ţin aici.
- Am încercat să te ajut. - Cu scaunul ?
A fost pe bune sau doar de faţadă ?
Bineînţeles că a fost serios.
E inutil să încerci să negi avantajele situaţiei tale.
Întreabă-l doar pe lt Scott.
Dacă scaunul ar fi funcţionat, el ar fi fost mort acum.
Ştii măcar ce se întâmplă cu mine ?
Evident, treci prin nişte schimbări fizice semnificative,
cele mai remarcabile fiind ale creierului.
N-am renunţat la speranţa de a găsi o soluţie.
Dar între timp, credeam că măcar vrei vrea să ai ceva de făcut.
Cercetarea mea a luat o turnură interesantă.
S-ar putea să fiu pe cale să descopăr adevărata natură a misiunii lui Destiny.
Uite. Aceste numere n-au fost corectate pentru dilataţia gravitaţională a timpului.
Evident, depinde de mărimea stelei, dar ar putea face o mare diferenţă.
Cum de mi-a scăpat asta ?
Matematica ta e întotdeauna perfectă,
dar uneori, pierzi din vedere contextul.
Cum am spus, ţi-am studiat munca.
N-ai avut nimic mai bun de făcut ?
Îmi plac numerele. Şi ecuaţiile.
Mi-au plăcut mereu, de când eram mică.
Numerele nu mint.
Când eram mic, voiam să fiu veterinar.
Doctor de animale.
Aşa că mama mi-a cumpărat un hamster, ca să mă înveţe responsabilitatea.
Am lăsat uşa cuştii deschise iar tatăl meu vitreg a călcat pe el.
S-a zis cu acea carieră.
Sunt sigură că ai fi fost un doctor foarte bun.
Oricum, dacă nu era acel... hamster ?
E un rozător mai mic.
Dacă nu era el, niciunul dintre noi n-ar mai fi aici.
Nu m-am gândit la asta.
Asta e... foarte ciudat.
Col. Young, răspunde.
Col. Young, sunt Brody din camera de control.
Te rog să răspunzi.
Sunt Young.
Avem o problemă.
Vor să le-o dăm pe Chloe.
Dacă în tot acest timp o transformau treptat în una de-a lor, iar acum o vor înapoi ?
Nu e una de-a lor.
Colonele, ce să facem ?
- Poate ar trebui să activăm armele ? - Nu, n-o să meargă.
Mai avem 44 de minute până la următorul salt. Trebuie să facem ceva.
A fost un foc de avertizare.
Recepţionăm alt mesaj.
Spune că dacă nu ne supunem, or să ne distrugă.
Mint. Vor Destiny mai mult decât orice.
- Ce se întâmplă ? - Suntem înconjuraţi de nave inamice.
Vor să le-o dăm pe Chloe.
Sugerez să închidem sistemele neesenţiale, să direcţionăm toată energia către scuturi.
Să facem asta. S-o facem.
Nu cred că ăsta e răspunsul pe care îl aşteptau.
Nu contează. Scuturile rezistă.
N-au suficientă putere de foc. Rezistăm până la salt.
Sosesc mai multe nave.
Detectez 15 nave. Toate trag în noi.
Parcă ziceai că nu vor să ne distrugă !
Nu intenţionat. Trebuie să distrugă scuturile pentru a borda nava.
Avem explozii în zona motoarelor.
Motorul subluminic se supraîncarcă. Intră în stare critică.
Oprire de urgenţă. Acum !
E prea târziu.
- Colonele. - Voiai să fii psiholog, asta e şansa ta.
Despre ce vorbeşti ? Ce se întâmplă ?
Cred că înnebunesc.
- Ai băut. - Ăsta e un simptom, nu problema.
Nu, ceea ce vreau să spun e că poate acum nu e cel mai bun moment.
Da. Bine.
Am...
am avut un vis care se tot repetă,
doar că e mai mult decât un vis.
E real. E cât se poate de real.
Bine. Despre ce e ?
Extratereştrii din cealaltă galaxie, ne ajung din urmă, înconjoară nava
şi îmi cer să le-o dau pe Chloe.
Prima dată am încercat să lupt cu ei,
nava e distrusă.
A doua oară încerc să mă apăr,
dar nava tot e distrusă.
Stai puţin.
De asta i-ai ordonat lui Park şi echipei ei să reia lucrul la sistemul de arme ?
- Din cauza acestui vis ? - Ascultă.
E ceva mai complicat.
Ăsta nu seamănă cu niciun vis pe care l-am avut până acum.
Adică... simt podeaua sub picioare,
pot mirosi sudoarea celor din jurul meu, Camille.
Da, da. E un scenariu în care nu poţi învinge.
Se pare că singura ieşire ar fi să faci singurul lucru pe care nu vrei să-l faci.
Nu cred că e atât de simplu.
Ai vorbit măcar cu Chloe de când ai închis-o în cabina ei ?
Nu.
Poate ăsta ar fi un loc bun cu care să începi.
Bună.
Alt vizitator. N-am fost niciodată atât de populară.
Îmi pare rău că n-am venit să te văd mai devreme.
Am fost ocupat.
De asemenea, mi-e dificil.
Din cauza a ceea ce s-ar putea să faci.
Ştii... îmi părea rău pentru mine
că sunt blocată în camera asta,
dar apoi mi-am amintit cu se uitau la mine toţi
când au aflat că sunt încă infectată.
Cred că mi-e mai bine aici.
Serios ? Ştii că cei de pe nava asta ţin la tine.
Se tem de mine.
Mie mi-e teamă de mine.
- Nimeni n-a renunţat să spere. - Ştiu.
Dar dacă nu există nicio soluţie, dacă voi continua să mă schimb,
mai devreme sau mai târziu nu veţi avea de ales.
Salut. Scuze.
- Deci ? - Deci ce ?
Când o să încerci ceva ?
- Despre ce vorbeşti ? - Ginn.
Fata te place.
Ştii asta doar pentru că ne-ai văzut lucrând împreună două zile ?
Am ştiut după zece minute. Fata iubeşte matematica, Eli.
Şi dacă vei avea vreo şansă cu cineva, probabil asta e.
Mersi.
Îţi zic eu cum facem.
Data viitoare când suntem împreună, aranjez să fiu chemat.
Bine. Dar n-o face prea evident.
Evident e bine.
E timpul să te comporţi ca un bărbat.
Col. Young, răspunde.
Col. Young, sunt Brody din camera de control.
Te rog să răspunzi.
Ce se întâmplă ?
Suntem înconjuraţi de nave inamice. Vor să le-o dăm pe Chloe.
Sugerez să închidem toate sistemele neesenţiale
şi să direcţionăm toată energia către scuturi.
Nu, n-o să meargă. Vin mai multe nave.
Cum ai putea să ştii asta ?
Dacă activăm armele sau scuturile sau îi provocăm în vreun fel,
vor deschide focul şi ne vor distruge.
Atunci ce facem ?
Bănuiesc că e timpul.
Colonele, sunt Brody. Ai avut dreptate.
Alte nave tocmai au ieşit din hiperspaţiu.
- Au trimis o navă ? - E în drum spre noi.
Dezactivează scutul în zona breşei.
- Ce ai făcut ? - N-am avut de ales.
Ticălosule !
Locotenente, nu ! Nu !
Colonele, avem o problemă. Şi mai multe navete se apropie.
Col. Young, recepţionezi ? Colonele ?
- Sunt Scott, ce se întâmplă ? - Aici Rush.
Am pierdut energia din toată nava, inclusiv a scuturilor.
Nu le putem reactiva.
Probabil Chloe a aflat cum s-o facă şi a dat informaţia mai departe.
Mergi în camera cu arme, împarte toate armele.
Organizează echipe defensive. O să fim bordaţi.
Da, d-le.
- Avem altă breşă lângă infirmerie ! - Retrageţi-vă către poziţia mea !
Sunt Rush. Trebuie să apărăm camera porţii cu orice cost.
Sunt prea mulţi ! Nu-i putem respinge !
Colonele ?
Hei, ce faci aici ?
Ridic o şarjă pe care a făcut Brody pentru mine.
Extra tare. Îl folosesc ca dezinfectant.
- Nu arăţi prea bine. - Da, ştiu. E evident, nu ?
Everett, dacă ţi-aş spune că bebeluşul, copilul nostru, e încă în viaţă ?
Ştiu şi eu ? De ce... de ce ai face asta ?
Pentru că am văzut-o.
Pentru că am ţinut-o în braţe şi e minunată...
- T.J. - Nici nu-ţi poţi imagina.
Eram pe planeta unde i-am lăsat pe Caine şi ceilalţi,
iar extratereştrii de acolo au spus că vor avea grijă de ea.
Caine mi-a promis.
- Apoi m-au trimis înapoi aici. - N-ai părăsit niciodată nava.
Ştiu asta...
Ştiu, ştiu cum sună.
De asta n-am spus nimic până cum, deoarece ştiam că o să crezi că sunt nebună.
Dar nu sunt.
Nu sunt nebună şi n-a fost un vis.
De ce e atât de greu de crezut ? După tot ce am văzut de când...
Hei, ascultă-mă !
Doar pentru că vrei ca ceva să fie adevărat, nu înseamnă că şi este, T.J.
- Bine ? - Bine.
Tu ascultă-mă.
Văd încotro te îndrepţi.
Ştiu deoarece aproape am ajuns şi eu acolo.
Mi-e teamă că nu te vei mai întoarce.
Îmi pare rău.
- Ciudat. - Ce ?
Computerul foloseşte o tonă de memorie rulând un program pe care nu l-am mai văzut.
Poate e un fel de autodiagnostic ?
Trebuie să întreb, ce sunt toate aceste fotografii ?
Sunt stop-cadre din filmul meu.
Documentarul meu.
Am încercat să ţin un fel de evidenţă a tot ce ni s-a întâmplat, folosind kino.
Uite.
- Vezi ? - Nimeni nu vrea să vadă asta.
Nu, nu, micile detalii fac toată diferenţa.
Bine. Toaletele Antice.
Intrăm.
- Oricum, ai prins ideea. - Serg. Greer, răspunde.
- Spune. - E o problemă în sala de mese.
Avem nevoie de ajutorul tău.
Vin imediat.
- Pleci ? - Ar putea dura.
O secundă.
- Nu sunt sigur în legătură cu asta. - Îmi vei mulţumi mai târziu.
Dar ce trebuie să-i spun ? Fata e de pe altă planetă.
Cred că ar trebui să-ţi spun să fii tu însuţi,
dar în cazul tău...
Mama tocmai a plecat.
A fost bine s-o văd, chiar dacă a fost în corpul lui Park.
Puţin ciudat.
Oricum...
cred că a ajutat.
Cel puţin aşa sper.
- Bine, am înţeles. - Ai înţeles ?
- Cât timp vei sta ? - De cât timp ai nevoie ?
N-o să mă grăbesc.
E greu.
Ştii ?
Adică, ştiu
că suntem la câteva miliarde de ani lumină depărtare,
şi... s-ar putea să rămână aşa,
dar...
trebuie să ştiu că e încă acolo.
Ştii...
pentru că dacă nu e,
atunci n-am...
Scuze.
N-am ştiut că o să fie ceva atât de personal.
Nu, nu, nu e... nu e vina ta.
Foarte subtil, nu ?
Un om în toată firea îngrijorat pentru maică-sa.
Plăcut.
Mai bine în chem pe Greer înapoi.
Ce vrei să spui ?
Lasă.
D-le colonel ?
D-le colonel, sunteţi acolo ?
Da. Ce... ce doreşti ?
Nava... a oprit, dar nu sunt porţi în rază.
Brody spune că plutim în derivă.
Nu sună aşa rău.
Cronometrul nu funcţionează. Nu ştim cât va dura.
Îi daţi voi de capăt.
D-le ?
Probleme ?
Nava nu iese din ZSL fără motiv.
Asta dacă nu-i spui tu.
De data asta n-am fost eu,
şi nu găsesc nimic în neregulă cu navigaţia sau propulsia.
Poate trebuie să cauţi în altă parte.
Din câte-mi dau seama, nimic nu interferează cu motorul ZSL.
Nava nu vrea să plece.
- Formează cineva ? - Poarta e inactivă.
Unde e Young ?
Nu se simte bine.
- Deci, ce e nou ? - Până acum, n-avem nimic.
Dar tu ?
Eli ?
Eu am lucrat cu fata aceea din Alianţa Lucian, Ginn.
De fapt, am mers un pic mai departe de atât.
- Nu vreau să cobesc, dar ea... - Eli.
Oricum, am rulat o serie de programe proiectate pentru modele.
Simulări.
Mergea foarte încet şi nu găseam motivul.
Apoi mi-am dat seama că şi computerul rula o simulare proprie.
Ce fel de simulare ?
Tocmai mi-am dat seama. E un scenariu de luptă.
Destiny iese din ZSL şi e imediat înconjurată de nave extraterestre.
A rulat câteva variaţiuni diferite, diferite scenarii, dar mereu sfârşeşte rău.
O, Doamne.
Vorbeşti despre extratereştrii din cealaltă galaxie,
cei care i-au luat pe Rush şi Chloe ?
Da, aceiaşi.
Camille, ce e ?
- O simulare de luptă. - Exact.
Extrem de complexă, creată până la ultimul detaliu,
şi mereu cu acelaşi nefericit sfârşit.
Interesant, dar ce legătură are cu ieşirea navei din ZSL ?
Uită-te mai atent.
Ceva în legătură cu programul ăsta împiedică activităţile obişnuite.
Rămâne doar o singură întrebare.
De ce ?
Vrei să spui că nava afectează visele colonelului ?
- E singura explicaţie. - Nu e imposibil.
Undele creierului sunt doar impulsuri electrice,
deci teoretic pot fi manipulate, dacă ai şti cum.
Poate e modul lui Destiny de a ne avertiza.
Dacă ştie că extratereştrii vin ?
Nu, n-aveau cum să ne urmărească.
Nu, ţi-am spus deja, nu-mi amintesc nimic.
Trebuie să te gândeşti, Chloe. E foarte important.
Când James a fost sub influenţa acelor extratereştri,
a reuşit să le trimită un fel de semnal.
E posibil să fi făcut la fel ?
Nu-mi amintesc.
Eli, sunt Scott. Pregăteşte armele.
Şuntează-le pe cele care nu funcţionează 100%,
direcţionează energia către restul.
Închide toate sistemele neesenţiale şi bagă tot ce poţi în scuturi.
Înţeles.
Mergem în patrulare în echipe de câte trei.
Lt. James are repartizările.
Dacă vor veni, mai mult ca sigur vor încerca să ne bordeze.
Noi vom fi ultima linie de apărare. Întrebări ?
Bine. Liberi.
Camille, vreau să organizezi civilii.
Vreau ca toţi să fie în zonele stabilite până la alte ordine.
Mai e ceva ce trebuie să discutăm.
- Nu poate aştepta ? - Nu.
Ştiu ce vreţi să spuneţi.
- Unde e ? - Mă descurc.
Asta e ideea. Tu poţi iar evident, el nu.
Trebuie să-ţi asumi comanda, oficial.
- Nu pot face asta. - Dacă ăsta e un test ?
Aceste vise pe care le are colonelul... un test al stabilităţii lui emoţionale.
- Un test pe care îl pică. - Asta de unde aţi mai scos-o ?
Gândeşte-te. Ce face colonelul acum ?
S-a închis undeva, izolandu-se.
Şi exact în acelaşi timp, nava se opreşte,
iar acum plutim fără ţintă prin spaţiu.
Destiny începe să ne înţeleagă,
cine suntem, ce ne motivează.
Vreţi să spuneţi că nava vrea să-l înlocuiesc ?
Nu, nu, n-are dorinţe sau emoţii.
N-are personalitate.
Dar e capabilă să analizeze tot felul de date senzoriale.
Ştie că suntem aici.
Începe să înţeleagă care e efectul.
De ce nu unul dintre voi ?
Noi am mai fost pe drumul ăsta. Fără prea mare succes.
Am crezut că e vorba de extratereştrii.
Credeam că e un avertisment să ne pregătim de un atac.
Oricum ar fi, un avertisment, un test, avem nevoie de un conducător puternic.
Nici mie nu-mi place, dar nu cred că ai de ales.
D-le colonel ?
D-le colonel, nu plec până nu deschideţi uşa !
V-am adus nişte ceai. E foarte tare, e cel mai apropiat lucru de o cafea.
Mersi, lt. O să sar peste.
D-le, avem o problemă.
Trebuie să vă aranjaţi şi să vă întoarceţi.
Ce faci ? Îmi dai un ordin, lt. ?
D-le, aceste vise pe care le aveţi, scenariul de luptă... e nava.
Vă afectează undele cerebrale. E o simulare.
E o simulare ? Asta ce înseamnă ?
Eli a găsit programul. E exact ceea ce aţi descris lui Camille.
Nu poate fi o coincidenţă.
Bănuiesc că nava are un simţ al umorului.
Crede că reacţia dvs., faptul că aţi...
că aţi renunţat, e motivul pentru care am oprit,
pentru care suntem blocaţi aici în mijlocul pustiului.
Dacă vă adunaţi şi vă comportaţi ca un adevărat comandant, poate plecăm iarăşi.
Sau poate e modul lui Destiny de a-mi spune că trebuie să fiu înlocuit.
Asta a spus Rush.
- Asta a spus Rush. - Dar n-o să fac asta.
O iubeşti pe Chloe ?
E o întrebare simplă ? O iubeşti ?
- Da. - Da.
Ce-o să simţi când va trebui s-o debarc de pe navă,
s-o abandonez pe vreo planetă şi ştii că asta va urma, şi ea la fel.
Toţi ştim asta, dar eu trebuie s-o fac.
O să mă mai admiri atunci, tot o să crezi, hei !
O să spui tuturor ce mare comandant sunt ? Aşa o să faci, lt. ?
Nu... nu faceţi asta.
Îmi pare rău că ai crescut fără tată,
dar nici eu nu m-am oferit voluntar pentru asta.
Aşa mai merge. Aşa mai vii de acasă.
Loveşte-mă. Loveşte-mă !
Nimeni n-a dorit asta, dar sunteţi ofiţerul comandant.
N-aveţi dreptul să vă plângeţi de milă.
Şi dacă nu vă place, păcat.
L-am ucis pe Riley.
- N-a fost vina dvs. - Ştiu că n-a fost vina mea.
Şi el a ştiut-o. De asta... n-a vrut să moară singur.
De asta m-a rugat pe mine.
Dar l-am ucis. L-am sufocat cu mâinile mele.
Alături de ce s-a întâmplat până acum...
ştii, se adună... se adună.
Trebuie să pleci.
Uite ce, aveţi dreptate.
Eu n-aş putea să trăiesc cu povara asta, zi de zi.
Nu sunt aşa...
nici T.J. sau Camille.
- Rush ar putea. - Pentru Rush n-ar fi o povară,
şi de asta avem nevoie de dvs,
deoarece dvs. o simţiţi, dar nu suficient încât s-o nu puteţi continua a doua zi.
Serios ? Eşti sigur ? Eşti sigur de asta, lt. ?
Un adevărat lider, un bun comandant,
nu e atât de crud încât să nu-i mai pese,
ci suficient încât să meargă mai departe.
Şi amândoi ştim că sunteţi un comandant bun.
O să doară mereu.
Asta e şi ideea.
De dragul tuturor celor de pe navă, va trebui să trăiţi cu asta.
... dar avem cinci lângă sala de mese.
Deci dacă luăm...
D-le Brody, care e situaţia ?
Încă niciun semn de extratereştri.
Arma principală a navei e activată
şi am direcţionat cât de multă energie am putut către scuturi.
D-le, tot personalul militar patrulează zonele
dintre armele active, dar e o grămadă de teren.
Am putea face echipe de câte doi, acoperind mai mult teren,
dar ne-am împrăştia forţele prea mult.
Să facem aşa. Dacă e o breşă,
prefer să fim acolo repede cu mai puţină putere de foc decât invers.
De asemenea, să folosim ce arme ale Alianţei Lucian putem
şi să înarmăm cât mai mulţi civili.
- N-au prea mult antrenament. - O să-i comand chiar eu.
Vom lua poziţii defensive de aici până la camera porţii.
- Se vor descurca. - Da, d-le.
Altceva ?
Tocmai am sărit.
Suntem iarăşi în ZSL.
Ne bucurăm să vă avem înapoi, d-le.
Sunt la fel de bucuros ca restul că suntem iar pe drum.
Spun doar că nu mă simt prea bine ştiind că Destiny poate intra în minţile noastre aşa.
Nu vreau să încep să mă îndoiesc de visele mele.
Ce ai visat ?
Nu asta e ideea.
Cel puţin acum ştim pentru totdeauna că avem pe cine trebuie la comandă.
Ai fost şi tu acolo. Spune-le.
A apărut Young, a început să dea ordine şi nava a luat-o din loc.
Dacă cineva are o explicaţie mai bună, aş vrea s-o aud.
- Felicitări. - Nu prea am chef de vorbă acum.
Ai reuşit să ocoleşti simularea şi să porneşti nava.
Ce opţiune aveam ? Lt. Scott n-avea de gând să preia comanda.
Nu puteam rămâne acolo.
Dar n-ai rezolvat problema şi totuşi forţezi înaintarea.
Nu e puţin periculos ?
Destiny evalua abilitatea col. Young
de a comanda echipajul, dar în cele din urmă, eu controlez nava.
- Şi extratereştrii ? - N-au fost niciodată o ameninţare.
Dacă Chloe a reuşit să le trimită un semnal cu poziţia noastră,
ar fi apărut pe acel afişaj.
Poate.
Însă doar pentru că aţi scăpat de o ameninţare,
nu înseamnă că nu mai există alta înainte.
Traducerea şi adaptarea SciFi Team