Nu te lipi ! Nu te lipi !
Uh, ce găteşti, Marguerite ?
Nu băga în seama fumul, este perfect normal.
Unde e fum este şi foc.
Ouă, şuncă, pâine prăjită. Aşa cum îţi place.
Foarte bine.
Pare delicios.
Dumnezeule ! Ce-i cu fumul ăsta ?
Micul dejun.
Oh, da, desigur.
Marguerite, arată fantastic.
Cu Malone plecat să se găsească
şi Veronica care încă lipseşte, doar eu mai gătesc aici !
Dar, mâncaţi, băieţi şi bucuraţi-vă. Am terminat pe ziua de azi.
Am nişte reacţii pe care trebuie să le monitorizez în laborator.
Îmi iau mâncarea cu mine.
Şi apoi ce ?
S-ar putea să nu te prea pricepi la gătit,
dar efortul tău este cu siguranţă de apreciat.
Ce fel de compliment este ăsta ?
Îmi pare rău, Marguerite, Eşti un bucătar minunat.
La naiba, chiar şi cei mai mari bucătari din Europa ard câteodată pâinea, nu-i aşa ?
Este un pic mai bine.
Îţi voi spune ceva.
Voi găti eu în seara asta şi tu mă critici, da ?
Ştii că nu mă plâng când găteşti tu.
Oh ! E adevărat. Dar nici nu mănânci.
Pterodactyl la cuptor, raptor fiert. Ce festin vom avea !
Sună deja dezgustător !
Oh, nici eu n-aş mânca aşa ceva !
Bărbatul care a îmblânzit-o pe Marguerite Krux...
Merită o medalie...
La naiba, unii nu se învăţă minte niciodată.
Roxy, băiete, ai făcut-o iar !
Cine eşti ? Ce vrei ?
M-ai înşelat pentru ultima oară, John Roxton.
La începutul secolului trecut,
un grup de exploratori merg să caute o lume preistorică.
Motivaţi de ambiţie,
de dorinţe secrete,
de setea de aventură
şi de căutarea unei poveşti extraordinare,
ei se împrietenesc cu o frumuseţe neîmblânzită.
Blocaţi pe un tărâm ciudat şi sălbatic,
fiecare zi înseamnă căutarea disperată o unei căi de ieşire din...
LUMEA DISPĂRUTĂ
Traducerea şi adaptarea : LuiGeluS bzn1965@yahoo.ca
SFÂRŞITUL JOCULUI
Nu ! Nu mă poţi lua.
Sunt încă în viaţă.
Tocmai aceasta este problema.
Ce... ?
Ce fel de truc mai este şi acesta ?
Eu sunt moartea şi aici este teritoriul meu.
Oh, înţeleg,
dar eu nu cred că aparţin acestui loc.
Şi dacă asta are legătură cu acei războinici,
ei bine, i-am învins cinstit. - Într-adevăr.
Dar pe mine nu mă vei mai învinge.
- Vom vedea. - Nu poţi pleca !
La naiba, eşti mai puternică decât pari !
- Nu ai nici o scăpare. - Sunt mort ?
- Asta încerci să-mi spui ? - Nu încă.
Dar vei fi atunci când jocul se va termina.
Jocul ? Uite, nu joc nimic cu tine !
Oh, eu cred că o vei face.
Nu este doar viaţa ta care atârnă în balanţă,
ci şi viaţa prietenilor tăi.
Îi poţi lăsa pe prietenii mei în pace ?
Tu şi prietenii tăi mi-aţi trimis o mulţime de victime la uşa mea.
Am ucis doar în legitimă apărare sau pentru a proteja alte persoane.
Justificat sau nu, toţi au ajuns la fel, morţi.
În afară de mine.
Cam aşa.
Dar te voi avea în cele din urmă.
Între timp, îmi vei accepta provocarea,
sau prietenii tăi vor fi ucişi.
Nu, te rog, nu poţi face asta. Ei nu au nici o vină.
Ba pot. Şi o voi face.
Ce pată teribilă pe un suflet curat şi nobil.
John ?
Ce, Roxton s-a întors deja ?
Nu, se pare că nu. Se pare că am visat.
Sper că a fost ceva plăcut.
Nu chiar. Gătea.
Am visat că a dat foc la căsuţa din copac.
Oh, Marguerite, micul dejun nu a fost chiar aşa de rău.
Îmi amintesc cum gătea soţia mea. Era un dezastru.
- Nu-mi vine să cred ! - Oh, ba da !
- Am crezut că încerca să mă otrăvească ! - Nu, uită-te !
Extraordinar ! Cum e posibil ?
Balonul meu ! Balonul meu minunat !
- L-a adus înapoi ! - Poţi să o vezi pe Veronica ?
E cineva acolo ! Trebuie să fie ea !
Haide !
Ştiam că te vei întoarce.
Uită-te la el ! Este aproape intact !
Unde este Veronica ? Veronica ?
Iat-o !
Veronica !
Eşti bine ?
Am crezut că nu voi mai apuca această zi.
Sunt acasă ! Am ajuns acasă !
Oh, într-adevăr ! Bine ai revenit !
M-am gândit la voi în fiecare zi.
Căsuţa din copac nu a fost la fel fără tine.
De-abia aştept să o văd. Unde sunt băieţii ?
- Ei bine, uh. - Roxton a plecat la vânătoare.
Să sperăm că va aduce ceva demn de această ocazie.
Şi Malone ? Unde este ?
Scrie în jurnalul său ca de obicei ?
El, uh, ştii...
Ce este ? Ce s-a întâmplat cu el ?
E bine.
Dar ne-a părăsit. A plecat într-o călătorie.
- Singur ? - Aşa a vrut el.
A avut de rezolvat câteva lucruri.
Dar nu te îngrijora, se va întoarce.
Când ?
Nu a spus, dar a lăsat un bilet înainte de a pleca.
Tu însemni foarte mult pentru el, Veronica.
Cred că de tine îi este cel mai dor.
Nu mi-am dat seama cât de important a fost pentru mine,
până când el nu a mai fost ca să mă înveselească în fiecare zi.
Hai să ancorăm balonul şi apoi ne putem
întoarce şi povesti de toate când va reveni şi Roxton.
"Timpul devorează totul", aşa a spus un poet roman.
Şi, unul câte unul, prietenii tăi vor veni la mine.
Poate când le va veni timpul. Dar nu din cauza mea.
Din neglijenţa ta,
dacă nu vei intra în acest joc, îi vei pierde pe fiecare dintre ei.
Nu merită să lupţi pentru ei ?
Mi-aş da viaţa pentru fiecare dintre ei.
Bine ! Vom începe cu omul de ştiinţă.
- Challenger ? - Umm, e un problematic.
Tot timpul face şi desface lucrurile.
A salvat prea multe vieţi ca să fie pe gustul meu.
Dacă sunt aici pentru că am omorât prea mulţi, aşa să fie.
Dar Challenger nu are nici o legătură cu faptul că eu sunt aici.
N-ai spus tu că l-ai urma până şi în iad ?
Nu pentru el ai venit pe acest platou ?
- Ba da. - Atunci, cu siguranţă,
el este responsabil pentru că tu te-ai rătăcit aici.
Nu e vina lui.
Ce a făcut acest om pentru tine ca să-i fii atât de loial ?
El este alături de mine întotdeauna !
Mă ascultă fără să se îndoiască, mă apără şi mă inspiră.
Şi tot ceea eu ce i-am vreodată, el mi-a dat înapoi.
Întotdeauna există un început.
La un moment dat, te va dezamăgi sau te va abandona.
Niciodată !
Nu George Challenger.
Câtă pasiune ! Câtă determinare !
Se va alege praful când vei fi al meu.
De ce îi implici pe prietenii mei dacă eu sunt ceea ce doreşti ?
"Deşi trec prin valea morţii, nu simt frica".
Îţi place grădina mea ?
Este ceea ce mă aşteptam de la cineva ca tine.
Acest cristal reprezintă sufletul prietenului tău.
Şi acest labirint reprezintă schimbările şi transformările
căilor oarbe ale vieţii.
Găseşte cristalul şi adu-mi-l înapoi înainte de expirarea timpului
şi omul de ştiinţă va trăi.
Dacă nu reuşeşti, el va fi al meu.
Cât de departe crezi că ai ajuns ?
Oh, trei sau patru sute de mile, poate...
Este greu de spus. Vântul şi-a tot schimbat direcţia.
Trebuie să fi fost înspăimântător, pierdută şi singură.
Nu am fost singură. Am avut jurnalul părinţilor mei şi mult timp ca să-l citesc.
Nu ai găsit nici o urmă de ei...
Nu, am tot sperat.
Dar jurnalul mi-a reînnoit credinţa că sunt în viaţă, undeva.
Oh, îi vom găsi, sau te vor găsi.
Challenger, uite !
Puşca lui Roxton !
Şi asta nu e tot.
De ce şi-ar arunca armele ? Roxton !
Unde este ?
Kay-Ko, vânătorii de capete ! Au fost împuşcaţi !
Evident că de Roxton !
Trebuie să fi fost mai mulţi şi l-au luat cu ei.
Nu, au fost doar patru.
Dacă vânătorii de capete nu l-au luat, ce s-a întâmplat cu el ?
Fii atent, lord Roxton, sunt incendii peste tot.
N-ai mai fost pe acolo ?
Să te ia naiba !
În numele ştiinţei, eu mi-aş da mai mult silinţa.
De jur împrejur, doar tufişuri !
Te învârţi în cerc ! Nu vei ajunge nicăieri.
Du-te dracului !
Oh, îţi pierzi cumpătul. Asta nu te va ajuta.
Te-am prins !
Felicitări, nu a fost prea greu, nu-i aşa ?
Oh, vezi că nu mai ai timp !
Oh, iar ai greşit drumul.
Asta nu era acolo înainte !
Oh, ba da, a fost. Eşti doar confuz.
Oh, l-ai adus înapoi, nu mulţi oameni pot să o facă.
Uite.
Oh ! Din păcate, timpul a expirat.
Omul de ştiinţă este al meu.
Atunci unde este ? Roxton !
Prima rundă am câştigat-o.
- Ce ai făcut cu el ? - Vei vedea.
Roxton !
Challenger !
Te voi scoate de acolo, George ! Îţi promit !
Nu te poate auzi.
Însă te vede, cum îl vezi şi tu.
Jur că vei plăti pentru asta !
Nu trebuie să te alarmezi încă.
Prietenul tău nu este mort, el doar aşteaptă la uşa mea.
- Ce vrei să spui ? - Mmm, jocul abia a început.
- Poate că-l vei recâştiga. - Cum ?
Spune-mi cum, la naiba !
Mai sunt şi alţii care îţi sunt dragi.
Mai sunt cel puţin încă doi la care mă gândesc.
Marguerite !
Şi cineva care sare din copac în copac.
Veronica ?
- Veronica s-a întors ? - De vreo două ore.
Ce încântată era, cât de fericită să fie din nou acasă.
Ce păcat pentru tine că va trebui să o pierzi iar.
Nu voi juca acest joc !
Atunci, îl vei pierde pe omul de ştiinţă. Asta vrei ?
Nu voi negocia cu viaţa Veronicăi !
Nici măcar dacă ţi-ai recâştiga prietenul tău cel mai drag ?
De ce ?!
Cine dracu' te crezi ?
Nu eşti Dumnezeu ! Eşti o boală,
o plagă nenorocită ! Flagelul întregii existenţe !
Sunt somnul veşnic...
Sfârşitul suferinţei.
Sunt pacea şi liniştea.
Nu e plăcută atingerea mea ?
Haide, lord Roxton ! Nu eşti tu omul jocurilor de noroc ?
Ai dansat cu mine de atâtea ori şi ai plecat.
Nu mai încercăm încă o dată ?
Challenger !
- Unde este ? - Nu ştiu.
Trebuie să fie pe aici pe undeva. Challenger !
Întâi Roxton, acum Challenger ! Ce se întâmplă ?
Acum o secundă era aici, imediat a dispărut.
Trebuie să fie ceva cu acest loc...
Adică ?
Am mers pe aici de sute de ori.
Atunci, spune-mi ce se întâmplă !
Trebuie să ne gândim logic.
Logic ! De când logica
are legătură cu ce se întâmplă aici ?
Şi-au lăsat armele, asta trebuie să însemne ceva.
Înseamnă că oriunde ar fi, nu au arme !
Nu mă ajuţi deloc, Marguerite ! Gândeşte-te !
La naiba, Challenger ! Te eşti cel în măsură să explice inexplicabilul !
Câteodată e bine să nu mai revii.
Veronica. Născută în junglă,
unde va şi muri. Să o iau acum ?
- Nu. - Hai, joacă-te cu mine !
Dublu sau nimic.
Dacă câştigi această rundă, o cruţ şi pe ea şi pe omul de ştiinţă.
Ce joc nenorocit va fi de data asta ?
Oh, nu fi supărat.
Spune-mi de ce îţi place de această creatură simplă aşa de mult.
Ea ne-a adăpostit atunci când ne-am pierdut...
ne-a unit ca pe o familie şi în plus, ea este nevinovată.
Familie ? Care este putere ei ?
Poate să pună capăt unui război sau poate opri timpul ?
O pot termina la fel de uşor cum aş smulge un nou-născut de la părinţii săi,
cum aş despărţi un bărbat de femeia lui în momentele cele mai fericite.
Nu există nici o siguranţă în familie.
Nu în moarte.
Dar cu siguranţă în viaţă.
Un umăr pe care să te sprijini.
Un port unde eşti în siguranţă faţă de toate pericolele din lume.
Un loc unde iubirea creşte şi fericirea rămâne.
Sunt aceste lucruri atât de importante pentru tine ?
Am crezut că eşti un om de acţiune, un lup singuratic !
Un vânător care să mă servească, pe care să mă sprijin.
Nu sunt servitorul tău...
şi nu voi fi niciodată.
Vino în braţele mele, bucură-te de fericirea care ţi-o pot oferi.
Nu ai nimic din ce vreau eu.
Exceptând viaţa prietenilor tăi.
Voi pregăti ceasul pentru o altă rundă.
Ce joc s-ar potrivi pentru un copil al naturii, hmm.
Un ou, poate ? Un ou de raptor ?
Adu-mi unul nespart...
şi voi cruţa copilul şi voi elibera omul de ştiinţă.
S-o luăm de la început !
Trebuie să continuăm căutarea !
Unde, Veronica ? Au dispărut în aer !
Vrei să renunţi ?
- Ei ar fi renunţat la tine ? - Nu-mi ţine predici !
Nu este vina mea că au dispărut.
Asta ai spus şi atunci când eu am fost plecată ?
A fost diferit. Tu nu te-ai evaporat.
Nu mi-ai răspuns la întrebare,
ţi-a păsat vreodată că am fost plecată ?
Sau ai zis că am murit şi ai rearanjat mobila.
Scuteşte-mă !
Ştii că te admiram.
Dar chiar nu ştiu de ce, când văd că îţi pasă doar de tine.
Unde eşti ?
Este imposibil !
Unde să găsesc un ou de raptor aici !
Renunţi atât de uşor ?
Nimic nu ar putea trăi aici !
Nu este aşa, dacă asculţi cu atenţie,
vei auzi strigătele lor chinuite.
Şi ei sunt la fel de nemulţumiţi ca şi tine, prinşi în...
teritoriul meu glorios.
Grăbeşte-te ! Timpul nu aşteaptă nici omul, nici animalul.
Veronica, aşteaptă !
Nu este momentul să ne certăm.
Din câte ştim, Challenger şi Roxton ar putea fi undeva,
unde se distrează amândoi.
- Oh, asta crezi ? - Nu.
Dar trebuie să rămânem împreună.
De ce ? Pentru că nu poţi sta singură ?
Nu, pentru că am rămas doar noi două acum.
Nu ştim unde sunt...
sau dacă se vor mai întoarce vreodată.
Ei se vor întoarce !
Ar fi bine, ca de nu îi omor pe amândoi.
Uite, îmi pare rău pentru ceea ce am spus mai înainte.
Şi nu am rearanjat mobila.
Totul este exact aşa cum ai lăsat.
Ştiu.
- Îi vom găsi ! - Da.
Şi nu ne vom opri din căutare până când nu-i găsim.
Haide !
Trebuie să fie pe aici pe undeva.
Oh ! Da !
Frumos.
Mai repede !
Oh !
Ce păcat !
Vom merge la căsuţa din copac şi vom începe de acolo.
Bună idee.
Oh, cred că glumeşti ! Pleacă de lângă noi !
- Ce vrei ? - Pe tine.
- Veronica ! - Nuuuuu !
Veronica, nu şi tu !
Roxton, ajută-ne !
Nu ! Nu !
Nu, te rog ! Opreşte asta acum !
Lasă-i să plece !
Cum doreşti.
Să continuăm jocul nostru ?
Am de ales !
O, ce supărat eşti !
Cam nepotrivită pentru un om ca tine.
Prietenii tăi vor fi eliberaţi dacă câştigi runda următoare.
Dacă nu, voi mai adăuga unul la colecţia mea.
- Nu Marguerite ! - Cine altcineva ?
Alo ? E cineva aici ?
Te rog ?
Bine. Linişteşte-te, calmează-te.
Arată-te şi-ţi voi arăta eu ţie.
Ce să mă fac ?
Nu mă pot pune cu moartea.
Dar o voi face !
Până la ultima suflare !
Poate că nu era moartea.
Poate era vreun ciudat cu o coasă !
Oh, Roxton !
Challenger !
Veronica ! Mă auziţi ?
Vorbiţi cu mine !
Spuneţi-mi că mă auziţi ?
- Ce-i asta ? - Un scurt răgaz.
O pauză, înainte de a continua jocul nostru.
Nu vrei să mi te alături ?
Nu, mulţumesc.
Ooh ! Aşa este mai bine !
Ce femeie ar putea rezista unui bărbat aşa bine îmbrăcat
şi ce bărbat ar putea rezista unei femei care îl doreşte.
Tu nu eşti o femeie.
Eşti un demon, deghizat în rochia unei femei !
Oh ! Asta crezi ?
Vino mai aproape şi îţi voi arăta cât greşeşti.
Sunt deja prea aproape de moarte, mai mult decât aş vrea să fiu.
Şi chiar dacă acea zi a sosit, eu încă sper să fiu în altă parte.
Mă bucur să văd că ţi-a revenit simţul umorului.
Hai, lasă-mă să îţi pun struguri în ureche.
Nu în viaţa asta.
Nu-mi spune că e din cauza lui Marguerite.
Ea este singura femeie de care îmi pasă.
Oh, săracul de tine,
te-ai încărcat cu valiza aia ieftină încă de la Londra.
Aş căra valiza asta oriunde şi oricând.
Dacă ar fi aici să-ţi asculte declaraţiile de dragoste !
Las-o acolo unde este acum.
Asta depinde de tine. Cât trebuie să te implor ca să mă atingi ?
Ca să mă îmbrăţişezi ?
Te poţi aşeza în genunchi, dacă crezi că asta te ajută.
Ce bărbat puternic ! Un adevărat stâlp de oţel rece.
Aşa este mai bine.
Sărută-mă ! Nu voi spune nimănui.
Vrei ?
La ce te uiţi...
Lord John Roxton !
Rânjeşti întotdeauna ca o pisică Cheshire.
Şi tu, Veronica, te-ai dovedit a fi de mare ajutor.
Eternul optimist... prea nevinovat pentru binele propriu !
Ce este asta ?
Nu începe cu altă mare invenţie de-a ta, Challenger.
Lumea este mult mai mare decât crezi !
Şi tu, Ned ?
Scrii altă poveste pentru fanii tăi ?
Te-am auzit.
Să nu crezi că dacă mi-ai salvat viaţa o dată sau de două ori...
suntem mai mult decât ceea ce suntem.
Roxton, unde eşti ?
De ce m-aţi abandonat toţi ?
Fazan ?
Nu mi-e foame.
E aţos dacă nu e pregătit cu atenţie.
Pieptul este cel mai bun, eşti de acord ?
Ştii, îţi pierzi timpul, şi pe-al tău şi pe-al meu.
Încă te mai gândeşti la prietenii tăi ?
Atâta timp cât îi ai în mână,
doar de ei îmi pasă.
Şi dacă ar fi să moară din cauze naturale, ce-ai face ?
Mi-aş continua viaţa mea,
ce altceva aş putea face ?
- Oh, m-aş putea gândi la ceva. - Asta nu e o soluţie.
Este scăparea laşului.
Chiar dacă e s-o pierzi pe iubita ta, Marguerite ?
De ce, aş continua să trăiesc,
să-i păstrez memoria în viaţă.
Oh, cât romantism, abia mai suport.
Sparanghelul cel mai bun e atunci când e dat într-un clocot.
Vrei să încerci unul ?
Ştii, ai o mare plăcere să produci durere şi suferinţă, nu-i aşa ?
Eu sunt sfârşitul durerii şi suferinţei.
Crocant.
Delicios. E preferatul meu.
Personal, cred că moartea este supraevaluată.
Deci, cum a spus un mare poet englez odată,
"Un somn scurt şi rapid
şi ne trezim veşnici, iar moartea dispare.
Moartea trebuie să moară..."
Şi unde este acel poet acum ! Mort şi îngropat !
Poezia şi gândurile nobile nu schimbă realitatea.
Toţi cei care trăiesc vor veni la mine, vrând, nevrând.
Revino-ţi, lord Roxton. Nu ai atins nimic aici !
Nici chiar pe mine.
Nu guşti nimic din aceste mâncăruri fine ?
Oh, nu mâncarea îmi distruge apetitul...
ci compania.
Ce bărbat ar refuza nişte stridii în baie de lichior.
Este, la urma urmei, mâncarea îndrăgostiţilor.
Da, dar trebuie să adaug că noi nu vom fi niciodată.
Oh, ba da !
Chiar şi tu vei simţi sărutul morţii...
Poate mai repede decât crezi.
Când va sosi clipa, sunt sigur că voi avea cenuşă în gură.
Refuzi aceste plăceri simple,
dar îţi stabileşti standarde atât de înalte.
Crezi că prietenii tăi ar face acelaşi lucru pentru tine ?
- Sunt sigur. - Te înşeli !
Te-ar trăda într-o secundă ca să se salveze.
Mai ales Marguerite.
Eşti o mincinoasă, nu te cred !
Eşti o mincinoasă şi o trişoare.
Dacă pe mine mă vrei,
ia-mă acum, dar lasă-mi prietenii în pace !
Oh, pe tine te vreau,
dar trebuie să mi te oferi de bunăvoie, fără rezerve.
Niciodată.
John ?
Încă nu e aici.
Încă sunt singură.
Oh, poate te-ai întors la Londra...
plimbându-te prin Trafalgar Square...
înconjurat de toţi cei pe care-i iubesc.
Sper !
Sper că sunteţi toţi acolo.
Unde eşti, moarte ?
Ce mai aştepţi ? Nu sunt destul de bună pentru tine ?
Eu nu te mai aştept.
Viaţa merge înainte. Prinde-mă dacă poţi.
Nu mă voi lăsa aşa uşor.
O iubeşti pe această femeie mai mult decât viaţa însăşi ?
Ce pot face ca să rup legătura asta ?
Nimic.
I-ai da viaţa în schimbul vieţii prietenilor tăi ?
A omului de ştiinţă şi a copilului naturii ?
Umm, grea alegere, nu-i aşa ?
Dar invers ? Vieţile lor pentru viaţa ei ?
Ce vrei să spun ?
Ce răspuns doreşti ?
Încerc să înţeleg ce te face aşa.
- Şi reuşeşti ? - Cred că da.
Iubeşti viaţa, dar nu ţi-e teamă de moarte.
Iubeşti o femeie şi ţi-ai da viaţa pentru ea.
Crezi că oamenii sunt capabili de lucruri măreţe.
Şi crezi că binele va triumfa.
Ai rezumat destul de bine.
Şi dacă te las să pleci, pe tine şi pe prietenii tăi,
ai uita totul şi nu ai mai privi înapoi,
ca şi cum nimic nu s-a întâmplat.
Cu siguranţă aş încerca.
Nu ai învăţat nimic !
Nimic din ceea ce nu ştiam deja.
Atunci, lasă-mă să îţi explic mai simplu.
Înainte ca timpul să expire, arată-mi unde sunt stridiile.
Stridiile ?
Despre ce naiba vorbeşti ?
Jocul s-a jucat tot timpul.
Alege vasul corect şi tu şi prietenii tăi sunteţi liberi să plecaţi.
Dacă ratezi...
Marguerite se va alătura celorlalţi.
Nisipul curge prin clepsidră
ca respiraţia unui om pe moarte.
Alege acum sau Marguerite este a mea.
Acela.
Eşti sigur că nu e fazanul ?
Ultima şansă de a te răzgândi şi a alege altceva.
Îmi păstrez alegerea.
Oh, mă gândeam eu. Să vedem...
Sunt acestea stridiile ?
Oh, iar am câştigat şi tu iar ai pierdut.
Este aşa de mult de când n-am mai fost aici.
Prea mult.
Este ciudat cum locul acesta se schimbă.
Dacă trebuie să trăiesc singură, voi trăi.
Şi fiecare zi mă va face şi mai puternică.
A venit timpul să mori, Marguerite.
Oh, nu, scoate-ţi pelerina.
Nu ţi-e frică de mine ?
Vreau să văd cine sau ce eşti.
Sunt Moartea, colecţionarul de suflete.
Un colecţionar !
Nu un criminal ? De ce i-ai luat pe prietenii mei înainte de vreme ?
- A venit vremea lor. - Ba nu, nu a venit !
I-ai păcălit !
Nu ! El m-a înşelat.
Trebuia să fie al meu de mult timp.
Dar a fost prea deştept pentru tine. Prea viclean.
Deci, tu oricum l-ai luat.
Nu poate scăpa de soartă.
Atunci mai aşteaptă un pic, ia pe altcineva !
Te oferi tu ca să-l salvezi ?
Pot ?
Ridică arma şi dovedeşte-mi că
viaţa lui e mai importantă decât a ta.
Dacă o fac, ce garanţie am că îl vei cruţa.
Nici o garanţie.
Nu am venit ca să negociez cu tine.
Pleacă de lângă mine ! Sunt vie !
- Marguerite ! - Unde suntem ?
Nu, te rog, nu Marguerite ! Marguerite !
Nu... Nu lăsa să se termine aşa !
Ridică-te, lord Roxton.
Ce mai vrei de la mine ?
N-ai spus tu că vei continua să trăieşti şi fără prietenii tăi ?
Dacă mureau din cauze naturale, nu aşa.
Unul câte unul, i-ai dezamăgit.
Omul pe care ai jurat să-l protejezi, nevinovata copilă a naturii
şi femeia pe care nu ai trădat-o pentru mine.
Mi-ai luat totul.
Nu mi-ai lăsat nimic.
Ce s-a întâmplat cu mândria şi voinţa de a trăi ?
- Mi le-ai luat şi pe astea. - Oh.
Bietul om.
Cât de uşor mi-a fost să te aduc în halul ăsta !
Cuvintele tale alese şi pretextele nobile...
deposedat de ele eşti ca oricare alt om.
Spiritul te-a părăsit, privirea nu mai e plină de foc.
Nu mai eşti nimic acum, doar humă.
Ai câştigat. Bine ?
Deci, ia-mă...
Dar cruţă-mi prietenii, te rog.
Te implor.
Nu, nu încă.
Moartea este crudă şi nemiloasă,
inevitabilă pentru orice fiinţă.
Cu toate acestea, mă simt obligată să îţi mai ofer o şansă
pentru a-ţi salva prietenii şi pe tine.
Un alt joc pe care nu-l pot câştiga ?
Ba poţi...
Dacă vrei cu adevărat.
Accepţi provocarea ?
Da.
- O voi face. - Bine.
Aşa este mai bine.
Aşa, deci ce urmează ?
Ce trebuie să mai fac acum ?
Nu întreba pentru cine bat clopotele,
bat pentru tine.
Sau aşa a spus un poet englez de care eşti atât de mândru.
Bine ai venit la testul final.
Vino aici.
Cine este acest om ?
Un criminal condamnat la moarte,
adus pentru a servi scopului meu.
Şi care este scopul tău ?
Un duel.
Alegeţi armele.
De data aceasta, jocul tău pare mult prea uşor.
Nu ai încredere în mine ?
Nu.
Sunt identice, un glonţ fiecare.
Spate în spate.
La semnalul meu, faceţi zece paşi,
vă întoarceţi şi trageţi.
Atunci, să terminăm odată.
Noroc, lord Roxton.
Chiar dacă te vreau mai presus decât toţi ceilalţi,
nu voi fi dezamăgită dacă câştigi runda aceasta.
Voi încerca să nu te dezamăgesc.
Unu...
- Doi... - Dragii mei prieteni...
- Trei, patru, cinci, şase, şapte... - Vă rog, iertaţi-mă dacă dau greş.
Opt, nouă, zece.
Roxton, nu !
Marguerite !
- Ucide-o ! - Niciodată !
Omoar-o sau ceilalţi vor pieri !
Nu !
Omoar-o sau sinucide-te.
Nu, Roxton.
Linişte !
Nu, te rog !
Jocul s-a terminat, sinucide-te sau ceilalţi vor muri.
Îmi dai cuvântul tău că îi vei elibera ?
Dă-mi viaţa ta şi eu îţi dau cuvântul meu.
E o capcană ! Nu poate câştiga decât dacă o laşi !
Bucuraţi-vă de liniştea morţii !
Nu ! Nu !
Ce mai aştepţi ?
Pune capăt suferinţei lor şi suferinţei tale !
Să te ia dracu ' !
Te dispreţuiesc din toată inima !
Te aştept de partea cealaltă.
Fă-o.
Acum.
Apasă pe trăgaci.
Da !
- Nu. - Ba da !
- Nu ! - DA !
Îmi voi trăi zilele în agonie şi disperare,
dar voi nega întotdeauna că ai câştigat !
Oh, zilele tale s-au terminat.
Ţi-a sunat ceasul.
Timpul nu mai are nici un sens pentru mine !
Nu ! Nu !
Ce ai făcut ? Ce-ai făcut ?
Să ştii, John Roxton,
va veni şi ziua ta şi atunci vei fi al meu.
Ce s-a întâmplat ?
- Roxton ? - Marguerite !
Chiar eşti aici ?
Da şi tu la fel !
Challenger, am crezut că te-am pierdut !
Oh, nici o şansă !
Veronica ?
Slavă Domnului, te-ai întors !
Viaţa a fost aşa plictisitoare fără voi.
- Putem merge acasă acum ? - Da !
Haideţi.
Moartea era o femeie frumoasă.
În realitate sau în închipuirea ta ?
Este o întrebare tare bună. Arăta destul de reală.
Cu toţii am văzut-o.
Da. Dar forţa care a produs-o,
a fost doar o iluzie că să te seducă.
- Nici o şansă. - Nici una ?
Îmi ajunge o femeie frumoasă.
Trebuie să te fi tentat un pic.
- A fost ca un dans. - Oh, da, sunt sigur că a fost.
Ceea ce ne aduce la o altă întrebare.
Dacă aţi avea de ales, ce aţi face în ultima voastră zi ?
Eu mi-aş petrece-o aici, cu voi.
- Şi cu părinţii mei, desigur. - Şi cu Malone, de asemenea.
- Nu-l putem uita pe Malone. - El este, probabil, la Londra acum.
Oh, mă îndoiesc, nu ar fi plecat fără Veronica.
- Chiar crezi ? - Oh, sunt sigur.
De fapt, sunt sigur că se gândeşte la tine în acest moment.
- Roxton, arată delicios. - Mulţumesc.
Atâta vorbărie despre moarte mi-a făcut foame.
Apropo, cum gătea ?
M-a învăţat o reţetă sau două, dar...
e slăbuţă în comparaţie cu tine.
Doi, patru, şase, opt !
Încearcă strugurii. Eu i-am cules.
Traducerea şi adaptarea : LuiGeluS bzn1965@yahoo.ca