Ce citeşti ?
"Războiul lumilor".
Cred că este cea mai bună carte scrisă de Welles până acum.
Un pic prea rece pentru gustul meu.
Marţieni invadând pământul,
ucigând pe toată lumea cu raze de căldură.
Am avut parte de orice altceva pe aici
şi nu e nimic mai bun decât o poveste întunecată pentru a
aprecia lumea din jurul nostru.
Chiar dacă aceasta nu este lumea pe care o alegem pentru a trăi.
Haide, nu este aşa de rău să trăieşti la marginea paradisului,
departe de problemele din lumea exterioară.
Ce face Challenger ?
Este în laboratorul lui, nu-i aşa ?
Nu.
De fapt, nu prea l-am văzut zilele acestea.
S-a purtat destul de ciudat.
Fără îndoială, lucrează la vreo nouă invenţie
care ne pune vieţile în pericol.
Aşa ar trebui.
Oh, este foarte impresionant !
Este mult mai multă energie decât m-am aşteptat.
Dacă putem spori...
destul energia...
ar trebui să fiu în măsură să transport materia dintr-un loc în altul.
Şi dacă merge, vom fi acasă înainte de a ne da seama.
Dar, mai întâi, un test practic,
ca să reducem la tăcere criticii.
Să vedem !
Deci, 4 grade...
6 minute...
8 secunde sud...
Şi 54 de grade...
9 minute şi 7 secunde est.
Până în prezent e bine.
Acum, ar trebui să se întâmple.
Un...
pas mic pentru ştiinţă...
şi să sperăm, un salt uriaş pentru mine.
Marguerite şi Roxton,
ţineţi-vă pălăriile... ajung !
Ce ?!
Aici nu este căsuţa din copac !
Este un cuib de raptor !
La începutul secolului trecut,
un grup de exploratori merg să caute o lume preistorică.
Motivaţi de ambiţie,
de dorinţe secrete,
de setea de aventură
şi de căutarea unei poveşti extraordinare,
ei se împrietenesc cu o frumuseţe neîmblânzită.
Blocaţi pe un tărâm ciudat şi sălbatic,
fiecare zi înseamnă căutarea disperată o unei căi de ieşire din...
LUMEA DISPĂRUTĂ
Traducerea şi adaptarea : LuiGeluS bzn1965@yahoo.ca
FINN
Oh, la dracu !
Un raptor mort e mai bun decât doi academicieni care fug.
Challenger ?
George ?
Ufff !
Ce naiba mai pune la cale ?
Roxton !
Ce se întâmplă, George ? Ce sunt toate astea ?
Cel mai incredibil lucru pe care ţi l-ai putea imagina vreodată.
Acum cinci minute stăteam în mijlocul acestei peşteri şi apoi... m-am teleportat.
Da, am observat că nu erai aici când am ajuns.
Unde te-ai dus ?
Nu chiar acolo unde am vrut,
dar ideea este că nu am mers până acolo !
- Nu ? - Nu !
Îţi aminteşti de peştera unde ne-a târât
Malone în aşa-zisa lume a spiritului ?
Întreaga zonă este plină de puncte fierbinţi !
Puncte fierbinţi ?
Puncte focale ale unor energii necunoscute din centrul pământului. Şi asta...
- Este legătura ! - Da, este...
Este foarte luminos, văd asta.
Este pentru că am lustruit peretele pentru a creşte energia.
Nu simţi o aură ciudată şi puternică ?
Nu sunt sigur.
Păşeşte în cerc.
Bine, bine.
- Acum, ridică braţele. - Haide...
Bine.
Whoa ! Ce este asta ?
Este ca o sarcină electrică !
Exact !
Intersecţia liniilor de energie ale pământului.
Şi sunt mult mai puternice aici decât în orice alt loc.
Şi ai găsit o modalitate de a folosi toată această energie ?
Oh, John, vreau să folosesc aceasta
ca să ne întoarcem la Londra. - Ce ?
Amplificând energia naturală aici,
am creat o cameră de rezonanţă capabilă
de a transporta materia dintr-un loc în altul.
Stai o clipă ! Ce vrei să spui ? Ca de aici se poate...
zbura magic până la Londra ?
- Asta vrei să spui ? - Nu este magie, John !
Este ştiinţă, pur şi simplu.
Şi funcţionează. Am încercat deja.
Am încercat să mă teleportez la căsuţa din copac.
Mi-au lipsit doar trei sute de yarzi,
ceea ce este un detaliu tehnic minor. Doar o chestiune de calibrare.
Nu vreau să fiu nepoliticos...
dar pare un pic exagerat.
Deloc, John.
Aceasta ar putea fi calea de ieşire pe care o tot căutăm !
- Da, dacă merge ! - Şi eu m-am gândit la asta.
Şi reflectând la tot, cred că cel mai bine este să încerc asta singur.
- Aşteaptă o clipă... - Nu, dacă funcţionează
şi mă întorc la Londra, voi organiza o expediţie de revenire pe platou.
- Şi dacă nu ? - Nu-mi datorezi nimic, John.
Mi-ai salvat viaţa de mai multe ori decât pot număra.
M-ai pus mereu înaintea dorinţelor şi nevoilor tale
şi tu ai făcut acelaşi lucru pentru mine.
Oh, eu sunt mult mai egoist decât tine, John.
Sunt condus de căutarea cunoştinţelor.
Ştiinţa este Marguerite a mea.
Şi ea are nevoie de tine. Nu te gândi de două ori.
Şi-a pierdut minţile !
Să se teleporteze din această junglă,
peste ocean ! Asta e imposibil !
Poate.
Dar el este hotărât să încerce şi eu nu pot să-l las singur.
Asta este, dacă într-adevăr va funcţiona.
Eşti îngrijorat să mă laşi aici ?
Da.
Şi de Veronica şi Malone, odată ce se vor întoarce.
Dar, mai presus de toate, de tine.
Nu-ţi fă griji pentru mine.
Voi începe să citesc toate aceste cărţi din nou.
Vorbesc serios, Marguerite.
Ştii că nu pot să te las aici.
Chiar dacă mai am încă secrete ?
Poate că, în timp, nu vei mai avea.
M-ai învăţat lucruri importante, lord Roxton.
Şi m-am bucurat de fiecare minut.
Aproape de fiecare minut.
Chiar crezi că Challenger poate face asta ?
El ne-a mai uimit o dată sau de două ori.
Dar această călătorie ar putea fi foarte periculoasă.
Pe de altă parte,
dacă nu ne omoară,
ar putea fi singura cale de ieşire din acest loc uitat de Dumnezeu.
E adevărat.
Este şansa de care trebuie să profităm.
51 de grade, 30 minute sud, zero grade...
10 minute vest !
- Londra, venim ! - Speri tu.
Deci, numai să ajustăm această oglindă...
Acum, să vedem ce se întâmplă !
Oh, ştii cum să-i faci pe pasageri să se simtă în largul lor, George.
Vom fi din nou în Londra, în câteva secunde,
călătorind la fel de repede ca viteza luminii.
Eu voi crede asta atunci când o să văd.
Bine, acum ce ?
Acum, ne pregătim să întâlnim presa.
Ultima şansă să scapi.
Dacă e ceva greşit, George, nu te voi mai crede niciodată !
N-am fost atât de sigur de ceva, în viaţa mea !
- Da, am mai auzit asta ! - Cel puţin suntem împreună.
Ştiam că o să spui asta.
Plecăm !
Ce s-a întâmplat ?
- Se pare că nimic. - Cum se poate asta ?
Sunt sigur că am calculat corect !
Poate că ai greşit pe undeva.
Ne-am ambalat pentru nimic.
Mă duc înapoi la căsuţa din copac.
Eu chiar nu înţeleg.
Te las acum.
Nu, nu, nu. Vin cu tine.
Mă voi aşeza şi mă voi gândi.
Poate că a fost prea multă energie.
Şi am fost teleportaţi până acolo şi înapoi.
- Nu ne-am dus nicăieri, George ! - Nu sunt aşa de sigur,
tot acest loc mi se pare prea mare.
Ce s-a întâmplat cu gardul electric ?
Oh, ce ciudat !
Nu mai este nimic ! Uită-te !
Căsuţa din copac a dispărut. Cum e posibil ?
Nu ştiu.
Este foarte ciudat.
Acest copac pare diferit.
Circumferinţa lui este mult mai mare !
Ce vrei să spui ?
Nu ştiu, dar o măsurare mă va ajuta să-mi dau seama.
Mă voi mai învârti pe aici să văd ce altceva s-a schimbat.
- Mă întorc repede. - Nu te duce prea departe.
Nu îţi face griji, Marguerite. Nu va dura mult. Stai lângă Challenger.
Şi dacă nu vă găsesc aici,
ne întâlni înapoi la crater.
De unde a apărut asta ?
Noua Amazonie.
Zece kilometri.
Salut, străine.
Mâinile sus sau ţi le spulber.
Mă bucur să te cunosc.
- Ce vrei ? - Armele tale, lucrurile de valoare.
- Şi mai ales pe tine. - Să ai grijă de ele.
- O să le vreau înapoi. - Pot să-l bat măr ?
Va fi nevoie de mai mulţi ca tine, prietene.
Am văzut o mulţime de duri ca tine.
Aşează-te.
Nu îi va place când se va trezi.
- Da. - Nici ţie.
Pune-l în maşină.
Bună captură !
Ne vom învârti prin oraş să vedem ce ne mai pică.
Ne vedem înapoi la platforma de foraj.
Să mergem.
... trei...
Unde este ?
Sunt sigur că se va întoarce imediat.
După calculele mele,
acest copac este cu cel puţin o sută de ani mai în vârstă
decât în această dimineaţă.
- Ce ? - Oh, am călătorit.
În viitor !
Trebuia să ne trimiţi la Londra.
Da, da, ştiu, dar nu este fascinant ?
Teoria relativităţii lui Einstein postulează că
timpul şi spaţiul sunt în fapt sudate într-un
continuum spaţiu-timp în patru dimensiuni !
Am validat teoria lui !
Cel puţin, Albert ar fi mulţumit.
Cum poţi să stai atât de calm contemplând minunile universului,
când tocmai ai făcut cea mai mare greşeală din viaţa ta !
Oh, mai mult decât atât, Marguerite.
Am comis, probabil, cea mai mare gafa din istorie ştiinţei !
Trebuie să-l găsesc pe Roxton şi, toţi trei, mergem înapoi la crater
şi tu vei face tot ceea ce este necesar
pentru a ajunge acolo de unde am plecat !
Da, Marguerite !
Dacă pot...
Acest drum sigur nu era aici dimineaţă.
Multe lucruri nu au fost aici acum o sută de ani.
Noua Amazonie ! Ăsta e drumul spre marea interioară !
Pălăria lui Roxton !
Ceva trebuie să se fi întâmplat cu el.
E clar că are probleme.
Urmele acestea au fost făcute de un automobil, cred.
Poate că s-a oprit să-l ia.
Dar el nu ar fi plecat fără pălăria lui.
Şi nu s-ar fi dus la plimbare fără a ne aştepta şi pe noi.
Aşa e ! Urmele se termină în acea direcţie.
Să aruncăm o privire, de sus, de pe deal, poate vedem ceva.
- Este incredibil ! - De necrezut !
Uită-te la toate acele turnuri strălucitoare.
Este ca şi cum ar fi fost scris de H.G. Welles !
N-am văzut ceva aşa de urât în toată viaţa mea.
- Oamenii trăiesc în ele ? - Mii, aş spune.
Îţi dai seama ce înseamnă ?
În cei o sută şi ceva de ani care au trecut,
platoul a fost descoperit şi dezvoltat !
Într-un fel sau altul,
vom ajunge cu siguranţă înapoi la Londra !
- Nu înainte de a-l găsi pe Roxton. - Oh, nu. Desigur, nu.
Dar să mergem şi să să-i cunoaştem pe locuitorii secolului XXI.
Dacă nu fac nimic,viitorul lor va fi la fel de trist ca şi arhitectura lor macabră.
Va fi bine, e doar o neînţelegere.
Sper că da.
Ai de gând să-mi spui despre ce e vorba ?
Nu-i spune nimic !
După mine, ar trebui să-l îngropăm acum, chiar aici.
Repară maşina !
El valorează o sută de monede, în viaţă.
O sută de monede, de la cine ?
- Încerci să fii amuzant ? - Dacă eu sunt de vânzare,
vreau doar să ştiu cine este cumpărătorul, atât.
Nu ai nici o idee, nu-i aşa ?
Ai auzit vreodată de Claude Jenkins ?
- Mă tem că nu. - Minte !
Toată lumea a auzit de Jenkins !
Ţi-am spus să taci !
Dl. Jenkins conduce tot spectacolul,
totul la vest de mare interioară.
Trebuie să fi auzit de câmpurile petrolifere.
Nu, nu pot să spun că am auzit.
Unde ai trăit în ultimii zece ani ?
Oh, pe ici, pe colo.
Nu am văzut prea mulţi ca tine zilele astea.
Haine curate, bine hrănit.
Ai prieteni despre care ar trebui să ştim ?
Dl. Jenkins foloseşte toţi angajaţii pe care îi are...
Ca să lucreze pe câmpurile petrolifere, corect ?
Acum ai o imagine !
Vezi ? Este o muncă periculoasă.
Cei mai mulţi dintre vagabonzii pe care îi prindem nu rezistă o lună, dar...
un bărbat ca tine, la naiba,
ar putea avea un viitor ! - Asta e bine de ştiut.
De când, uh, dl. Jenkins face regulile pe aici ?
Lasă-mă să mă gândesc.
El a descoperit petrolul în '26,
asta era acum 7 ani,
plus sau minus o lună sau cam aşa ceva.
Vrei să-mi spui că suntem în 1933 ?
Cine eşti tu ? Vreun afurisit de extraterestru ?
Doar cu puţin înainte de timpul meu dacă este 1933.
Mai bine zi 2033.
Ţi-ai imaginat vreodată ceva atât de extraordinar ?
Trebuie să fie zgârie-nori ca aceştia în toată lumea.
Dar de ce totul arată aşa de decăzut ?
- Este o remarcă bună. - Şi unde sunt oamenii ?
Ai dreptate. Nu am văzut nici o persoană.
Este... este ca şi cum toţi au dispărut.
Şi l-au luat şi pe Roxton cu ei.
Ceva teribil trebuie să se fi întâmplat aici.
Războiul a izbucnit în 2015, aproape în întreaga lume.
- Cine a început ? - Cine naiba ştie ?
Nici n-am auzit bine, că bombele au şi început să cadă.
Bombe nucleare.
Nori ciupercă, precipitaţii radioactive !
Omule, ce ai ratat !
Îmi pare rău să aud asta.
A început să se clatine totul de parcă nu ar mai fi existat ziua de mâine,
ceea ce, desigur, nu a mai fost,
cel puţin, nu pentru fraierii aceea săraci de acolo.
- Ce vrei să spui ? - Toţi au murit...
cu excepţia acestei bucăţi de paradis.
- Au ucis pe toată lumea ? - Nu doar bombele.
I-au urmărit cu bombe chimice şi bacteriologice.
- Vrei să spui, iperită ? - Da, ce mai contează.
Întreaga atmosferă a fost sufocată.
Oamenii au început să cadă ca muştele.
Apoi, iarna nucleară a venit şi i-a ucis pe restul dintre ei.
La naiba, nu am mai văzut soarele aproape zece ani.
Cineva trebuie să fi plecat în lumea de afară.
Poate că există.
Dar nu am auzit de nimeni.
- Câţi oameni sunt aici ? - Greu de spus.
Înainte de război erau 8, 10 oraşe împrăştiate pe aici.
Nici o bombă nu a căzut aici, aşa că am râs.
Am crezut că vom fi în siguranţă.
Apoi au apărut radiaţiile şi viruşii.
Oraşele sunt goale acum.
Parcă ar fi sfârşitul lumii.
Sau un nou început, depinde cum gândeşti.
Mi se pare greu de crezut.
Cum s-a ajuns la asta ?
La naiba, ai tehnologie.
Trebuie să o utilizezi. Nu-i aşa ?
Oh, îmi vine să vomit !
Bună dimineaţa, Finn.
- Ai ieşit la o plimbare ? - Ai ieşit să cauţi un loc unde să mori ?
Oh, te-am prins de data asta.
Haide !
- Haide ! - Oh !
- Frumoasă maşină ! - Nu !
- O vreau în viaţă ! - Haide.
Prinde-o, nu poate fi departe !
Haide ! Să mergem ! Să mergem ! Să mergem !
- Ai auzit ? - Ce naiba a fost asta ?
Acolo e o femeie ! Marguerite, e o...
Hei !
Sânge !
Trebuie să fie cineva pe aici.
Trebuie să fie vreun centru comercial.
Vreo piaţă. Alo ?
- Salut. - Ia-o uşor, domnişoară.
- Nu vreau să-ţi fac nici rău. - Pune arma pe podea.
Acum.
Depărtează-te.
Încearcă să faci ceva şi eşti mort.
Continuă să mergi.
Unde, dacă nu te superi.
Să nu crezi că nu te voi ucide. Nu ai fi primul.
Oh, nu mă îndoiesc deloc.
Eşti singură sau mai sunt şi alţii ?
Taci !
Stai jos lângă perete.
Acum scoate-ţi rucsacul şi împinge-l spre mine.
- Ce-i asta ? - Este un ou de dinozaur.
Al unui Tyrannosaurus Rex. Speram să-l duc înapoi la Londra.
Un ou.
Dinozaurii cutreierau odată liberi pe acest platou.
Sau... au dispărut la fel de bine...
Nimic nu arată că acesta e un ouă.
- Nu, te rog ! - Înapoi !
Dacă ăsta este un ou, atunci îl voi mânca.
Dacă cauţi mâncare, mă tem că este necomestibil.
Ar fi nişte smochine şi nuci.
Cred că produsele alimentare sunt rare în aceste zile.
Cine eşti tu ? Ce cauţi aici ?
A fost un accident. Eu...
Eu vin dintr-un alt timp, cel puţin o sută de ani în urmă.
Mincinosule.
Gata, e timpul.
Haide. Trebuie să pornim la drum.
Dă-i drumul !
- Dacă crezi că eşti suficient de rapid. - Nu vreau necazuri.
Nu am vrut să spun că vreau să te omor.
Oh, făceai doar o conversaţie politicoasă.
Ieşi din maşină !
Îmi pare rău !
Tu... eşti liber să pleci.
- Nu vom încerca să te oprim. - Îţi dai cuvântul ?
Sigur !
Mai încearcă o dată !
Acum !
Să vedem... Cum pot conduce chestia asta ?
Ambreiajul... unde e frâna ? Şi ce e asta ?
Încearcă R.
Bine... D.
Whoa !
Ha !
Super ! Super !
E în regulă. Este al meu.
Aceasta este a mea.
Şi aceasta este a mea.
Atât de multă tehnologie modernă...
Challenger, unde eşti ?
În timpul meu,
nimic din toate astea nu erau aici, excepţie făcând marea interioară.
Eu locuiesc în junglă, nu departe de aici.
Ceea ce spui este imposibil.
Ba nu. Acest întreg platou este...
a fost practic neatins.
A fost curat, frumos.
Erau lacuri, râuri,
animale mari cât o casă.
- Un paradis incredibil. - Nu te cred.
Ce s-a întâmplat cu oamenii ?
Unde au plecat toţi ?
Au murit. Cu toţii.
Cum ? Şi de unde ştii ?
Ştiu ce mi s-a spus de către oameni care nu minţeau.
Da, dar ce s-a întâmplat ?
Adică, vreun asteroid s-a prăbuşit pe pământ ?
- Ce este un asteroid ? - O stea căzătoare din spaţiu.
Nu !
Oamenii au făcut-o, cu bombe şi produse chimice.
- Un război ce a pus capăt războaielor. - Dar am supravieţuit.
Ce s-a întâmplat cu părinţii tăi ?
S-au îmbolnăvit şi au murit când aveam patru ani.
Atunci când a început acest război teribil.
Dar trebuie să fi fost şi alţii ca tine, care au supravieţuit.
Au fost. Am trăit în metrouri şi canalizări
unde eram în siguranţă, până când aerul s-a curăţat din nou.
- Cât timp a durat ? - Cât am fost adolescentă.
Oraşul era gol, doar noi eram.
Până când au venit Slavers să caute lucrători care
să moară în mine şi pe terenurile petrolifere.
Prietenii mei... Familia mea...
- I-au luat pe toţi. - Îmi pare rău.
S-a terminat acum. A trecut.
Dar cum poţi trăi aşa ?
Adică... Singură.
Eu sunt liberă. Şi asta este tot ce vreau.
Când o să-l prind, îi scot ochii !
S-ar putea să ţi se îndeplinească dorinţa !
Să mă ia dracu'.
Se pare că s-a înămolit bine.
Scoate troliul. Să văd dacă o pot porni.
- Unde mă duci ? - Te las să pleci.
Fără pistolul meu ?
Am nevoie de el mai mult decât tine.
Cel puţin am oul. Îţi sunt recunoscător pentru asta.
Challenger ! Aici eşti !
- Aruncă armele ! - Fă cum spune ea.
Ea de unde a mai venit ?
Locuieşte aici. Aceasta este casa ei.
- Scoate-ţi rucsacul. - Oh, nu, stai o clipă...
- Vrea doar să se uite înăuntru. - Acum, mai repede !
Hoaţă afurisită !
Nu e nimic înăuntru.
Diamante !
De unde le ai ?
- Sunt ale mele ! - Nu mai sunt.
Acum duceţi-vă. Plecaţi de aici !
Sigur nu vrei să vii cu noi ?
Cel puţin dă-ne armele !
Ca să mă împuşcaţi ? Plecaţi !
Înainte să mă răzgândesc !
Haide, George. Trebuie să-l găsim pe Roxton.
Ei bine, înapoi de unde am plecat.
Ce dracu' ! Nu din nou !
Fugi, câine !
Valorează o sută de monede în viaţă.
Cine are nevoie de bani ? Mai degrabă îi zbor creierii !
Nu o putem lăsa aici, Marguerite.
Şi ce propui ? Ne-a jefuit,
ne-a luat armele şi nu vrea să aibă de-a face cu noi !
Speram să te întâlnesc.
Pun pariu. Dar nu aşa...
Aruncă rucsacul şi armele.
Dă-mi drumul, Burke.
Nu ai nevoie de mine.
Am nevoie de ţine cel mai mult dintre toţi, Finn.
A fost o vreme când eram cea mai importantă persoană din viaţa ta.
Înainte de a ne fi vândut şi a deveni unul dintre ei.
Mă întorc după ea.
Ce ? Oh !
Te voi ucide, Burke.
- Într-adevăr ? - Jur.
Nu aşa se vorbeşte cu bărbatul care te-a făcut femeie.
Mişcă.
Hei, tu ! Ce se întâmplă ?
Pleacaţi de aici !
- Unde naiba ai fost ? - Te căutam !
Finn şi-a găsit nişte prieteni noi.
Trebuie să ne întoarcem la crater înainte de apusul soarelui !
- Nu plec fără Roxton. - Nu, nu, bineînţeles că nu !
Dar planul a fost să ne întâlnim la crater.
Să sperăm că ne aşteaptă acolo. Acum du-te, hai du-te !
M-am săturat să tot fug, băieţi.
Mai distractiv decât să te îmbeţi.
Ultima şansă să vă întoarceţi !
- Să-l prindem viu ! - La dracu' !
Whoa !
La naiba !
Nu e de mirare nu a mai rămas nimeni în această lume.
Du-te pe acolo. Îl vom încercui.
Aruncă arma. Acum !
Pleacă. S-a terminat !
Cum spui tu, străine.
N-am făcut nici un rău.
Deloc.
Încă ne mai urmăresc ?
Nu ştiu sigur, dar sper !
- De ce ? - Afaceri neterminate.
Aproape am ajuns.
Marguerite !
Challenger !
Nu e bine ! Unde naiba sunteţi ?
Roxton ?
- Unde ai fost ? - Să învăţ să conduc.
Cine este noua ta însoţitoare ?
Însoţitoare ! Ne-a jefuit, ar fi putut chiar să ne omoare !
Te-am last să pleci ! Nu trebuia să vii înapoi după mine.
Finn, acesta este prietenul nostru foarte bun, lordul John Roxton.
John Roxton. Mă bucur să te cunosc, Finn.
Ce arme frumoase !
Poţi să ne scoţi de aici ?
Da, sunt sigur că pot.
Tot ce trebuie să fac este să setez coordonatele înapoi la zero.
Aceasta va fi cea mai bună şansă a noastră.
Eu vin cu voi.
- E timpul să merg mai departe. - Oh, aşteaptă un pic !
Ţi-am salvat viaţa ! Nu-ţi datorăm nimic mai mult.
Oh, Marguerite, haide...
La naiba ! Cine dracu' sunt aştia ?
Slavers. Au încercat să o prindă pe Finn
în oraşul abandonat pe care l-am găsit.
- Noua Amazonie ? - Cel mai oribil loc pe care l-am văzut.
Aruncaţi armele !
- Câţi sunt ? - Doi.
Bine, George,
mai bine mergi şi resetează coordonatele. Eu te acopăr.
Du-te acum !
Ai auzit ? Este anul 2033 !
Lumea s-a autodistrus !
Ţi-am spus. Unde naiba se duce ?
Să aibă grijă de numărul unu, se pare.
Ca şi altcineva pe care o cunosc.
Ei bine, e mai bine fără ea atunci.
Coordonatele sunt setate ! Veniţi când sunteţi gata.
Unul jos, unul pleacă.
Te duci undeva ?
Ia-o uşor, Finn. Ştii că nu ţi-aş face rău.
- Niciodată, sigur. - Dă-mi drumul.
- Nu mă vei mai vedea niciodată. - Asta este pentru toţi prietenii noştri.
- Pentru familia pe care ai distrus-o. - N-am avut de ales.
Grăbeşte-te, George, resetează chestia aia ca să putem pleca înapoi în 1922.
- Ea unde este ? - A plecat !
Nu o putem salva dacă ea nu vrea !
Sper să meargă mai bine de data aceasta, George.
Este singura noastră speranţă de a schimba acest viitor nefericit.
- Ce faci aici ? - Am spus că vin cu voi.
Ne-am întors ? Am făcut-o ?
Nu ştiu.
Prea multă energie ! Acest loc se destramă !
Ce se întâmplă ?
Unde s-a dus ?
Trebuie să fie atât de multă energie în acea peşteră
încât încă călătoreşte prin timp !
Deci, unde ne-a lăsat ?
Tot pe platou.
Dar când ?
- Aţi auzit ? - Este un T-Rex !
Am reuşit.
Ce este asta ?
Asta... Este locul unde trăim.
Bine ai venit în trecut.
Ce zici de noua ta casă ?
Nu-i rău, este mult mai bine decât ceea ce am lăsat eu în urmă.
Sunt de acord cu tine !
Şi ce viitor mizerabil trebuie să ne aştepte.
Asta spuneai tu despre schimbare, George ?
Când vom pleca de pe platou,
trebuie să avertizăm lumea
de ceea ce se întâmplă în viitor şi trebuie să găsim
o modalitate de a opri războiul.
Şi dacă nu vom pleca niciodată de aici ?
O vom face. Într-o zi.
Trebuie. Este mult mai important acum decât oricând !
Adică, cum altfel putem preveni sfârşitul civilizaţiei ?
S-ar putea să fi început deja.
- Cum aşa ? - Prin aducerea lui Finn înapoi cu noi,
am făcut o mică, dar să sperăm,
semnificativă modificare în cursul istoriei.
Vrei să spui că salvând viaţa unei persoane,
am schimbat lumea ? - Trebuia să începem de undeva.
Ea poate fi speranţa noastră strălucitoare pentru un viitor mai bun.
Atunci, mă bucur foarte mult că ai adus-o cu noi.
Oh, cred că a fost alegerea ei, nu a noastră.
Deci... Care este camera mea ?
Traducerea şi adaptarea : LuiGeluS bzn1965@yahoo.ca