O singura creatura si-a faurit o viata
in fiecare habitat de pe pamant.
Acea creatura suntem noi.
Peste tot in lume, ne folosim inca ingenuitatea pentru a supravietui in salbaticie,
departe de luminile orasului, fata in fata cu natura.
Aceasta este Planeta Umana.
Marea acopera 70% din suprafata planetei noastre.
Adaposteste pana la trei sferturi din viata de pe Pamant.
Toate creaturile care se gasesc aici sunt adaptate perfect
pentru a supravietui in ocean...
..toate exceptand una.
Noi nu suntem adaptati la o viata acvatica...
..si suntem incapabili de a ne descurca in aceasta lume periculoasa si straina.
dar oportunitati deosebite ii asteapta pe cei care indraznesc sa se aventureze in apa.
Pe masura ce inaintam in adancul oceanului,
Cum putem depasi provocarile uriase cu care ne confruntam?
Legatura noastra cu oceanul incepe pe coasta.
Chiar si aici, marea este o forta de care trebuie sa tinem seama.
Galicia, in nordul Spaniei, este casa
uneia dintre cele mai inselatoare coaste.
Dar cu cat sunt mai extreme conditiile, cu atat sunt mai mari recompensele,
daca, la fel ca Javier si Angel, sunteti pregatiti sa va asumati riscul.
In spaniola
Dumnezeule!...
Va fi greu!
- Dar... daca mori, - Dupa tine... dupa tine...
Javier si Angel cauta o creatura ciudata
care se agata de pietrele lovite de valuri...
de la baza acestor stanci.
Trebuie sa se miste repede. Prada lor este expusa doar la reflux.
Haide! Mai repede! Mai repede!
In spaniola
Fii atent!
OK... Strange-le acum.
Ei sunt in cautare de scoici-ratusca,
o delicatesa scumpa pe care o pot vinde la 200 euro per kg.
Dar nu este o colectare usoara. In fiecare an, circa 5 colectori mor.
Putini indraznesc sa lucreze cand este asa periculos.
Dar ce-i care indraznesc pot cere pot cere o prima pentru recolta lor.
Fii atent acum...
In ciuda asaltului valurilor, Javier a umplut geanta.
Acum este randul lui Angel, si desi este din ce in ce mai periculos...
..intra fara corzi de siguranta.
Lucrand fara sa fie legat ii permite sa sara printre valuri
si sa ajunga pana la cele mai joase pietre, unde cresc cele mai mari scoici.
Dar o singura alunecare poate fi fatala.
Desi se apropie fluxul, Angel este hotarat sa stranga mai multe.
Pariul lui Javier si al lui Angel a fost rasplatit.
In doua ore, au strans destule scoici-ratusca
care valoreaza 800 euro. Nu-i rau pentru o zi la mare.
Iti trebuie o sfoara ca sa gasesti scoici asa mari.
Da... Si ca sa te spanzuri!
Aceasta abundenta de mancare este cea care ne atrage printre valuri.
Si doar putin mai departe, exista chiar bogatii mai mari.
Apele de coasta sunt doar o zecime din oceanele lumii,
Dar ele sunt casa majoritatii vietii marine.
Problema este ca, pe masura ce ne departam de tarm, pericolele se inmultesc.
Benjamin se antreneaza pentru a fi vanator cu harponul
si stie ca, oricand, tot ce a invatat va fi pus la test.
Suntem foarte stresati...
Inainte de vanatoarea pe mare...
...dar daca nu mergem, nu mancam.
El traieste pe o mica insula indoneziana care se numeste Lembata.
Putine alimente cresc pe acest pamant stancos,
Iar supravietuirea pe mare e o lupta.
Dar exista un animal pe care-l asteapta
care poate sa le schimbe dramatic norocul.
Balena! Balena!
Tot satul intra in actiune.
este o cursa contra cronometru pentru a ajunge pe mare.
Benjamin si restul echipajului
sunt pe cale de a prinde cel mai mare pradator care a trait vreodata.
Cu puterea cozii sau a capului...
...balena ne-ar putea ucide pe toti.
Toti cunosc riscurile,
dar oportunitatile nu pot fi mai mari de atat.
Casalotul.
Ajungand pana la 18 metri lungime, acesti leviathani uriasi sunt animale puternice
si nu vor abandona fara lupta.
Cu barci simple de lemn si arme facute de mana,
vanatorii par slab pregatiti pentru lupta, dar asa a fost timp de 600 ani.
Ei pot sa foloseasca harponul doar cand balena iese la suprafata pentru a respira...
..deci trebuie sa se miste repede.
Fratele lui Benjamin se pregateste sa se arunce spre balena.
Acesta este cel mai periculos moment dintre toate.
Dar rateaza...
..si acum altcineva trebuie sa intervina inainte ca balena sa se scufunde.
Momentul lui Benjamin a sosit.
A reusit.
Dar lupta abia a inceput.
In timp ce balena se lupta ca sa se elibereze, ei se pregatesc sa o atace din nou.
Trebuie sa o impiedice sa se scufunde si sa traga barca la fund.
Dar nu e de ajuns.
Speriati de balena agitata, echipajul se retrage la siguranta.
O alta barca intervine si ataca balena inca o data.
Dupa atacul mai multor barci, balena incepe sa oboseasca.
In cele din urma, eforturile ei sunt in zadar
si primeste o ultima strapungere in coloana.
A fost o lupta epica de 8 ore,
Dar Benjamin si-a aratat indemanarea si curajul...
..si de data asta toti se intorc in siguranta acasa.
Moartea unei balene ne poate intrista pe noi, dar acesta este modul lor de viata.
O singura captura poate hrani un sat luni de zile,
iar aceasta vanatoare la scara mica din Lembata nu ameninta numarul balenelor din oceane.
Ei prind aproximativ 6 balene pe an.
Nimic nu se risipeste. Toata carnea se imparte.
Fiind cel care a dat lovitura decisiva, Benjamin primeste o parte mai mare.
Si macar pentru o vreme, familia sa nu va mai suferi de foame.
Desi suntem construiti pentru o viata pe uscat,
am devenit vanatori pe ape remarcabil de eficienti.
Adaptabilitatea este secretul succesului nostru
in a descoperi moduri noi de a exploata oceanul.
In cateva locuri speciale, asta inseamna sa lucrezi cu creaturile marii.
Acesti pescari din Laguna din Brazilia
au realizat unul dintre cele mai extraordinare parteneriate
intre oameni si animalele salbatice de pe Pamant.
Edson s-a trezit devreme sa pescuiasca un numar mare de chefali
care migreaza in aceste ape in fiecare Mai.
Dar este o problema.
Apa este atat de tulbure incat pescarii nu vad unde sa-si lanseze plasele.
Asa ca-si unesc fortele cu cel mai inteligent animal al marii..
Dar, ca in toate relatiile, o mica doza de rabdare este recomandata.
In sfarsit, prietenii lor apar.
Delfinii locali sunt celebritati in Laguna.
De fapt, Edson si prietenul sau Alfredo ii cunosc pe fiecare dupa nume.
Figueirido o sa ne aduca multi pesti...
...si acolo e Scube... da, ala e Scube.
In mod incredibil, delfinii conduc chefalii catre pescari,
si chiar le semnaleaza cand sa arunce plasele, prin aceste scufundari specifice.
Pescarii spun ca isi pot da seama de marimea bancului de pesti,
si in ce directie se indreapta
din forta si directia scufundarii.
Delfinii fac treaba cea mai grea manand pestii.
Pestii sunt serviti pescarilor pe tava...
..dar ce au delfinii de castigat este mai putin clar.
De vreme ce detecteaza prada prin ecolocatie,
ei nu au nicio problema sa vaneze in ape tulburi,
dar alegerea individuala a pestilor e mai dificila.
Se pare ca plasele panicheaza pestii iesind din formatie,
delfinilor fiindu-le mai usor sa-i urmareasca.
Pe masura ce plasele sunt trase inapoi, si beneficiile muncii in echipa sunt mari.
Edson si ceilalti pescari nu pun deloc la indoiala
cat de mult i-au ajutat delfinii.
Delfinii au fost grozavi azi...
Sunt mai mult de 13 kg.
Am prins 80 de chefali dintr-o singura aruncare.
Indiferent cum o capturam , mancarea de mare este vitala supravietuirii umane,
oferind sursa principala de proteine pentru circa jumatate din populatia lumii.
Dar legatura noastra antica cu marea inseamna mai mult decat mancare.
Cu cat depindem mai mult de ocean,
si cu cat inaintam mai mult in vasta sa intindere,
cu atat mai mare este influenta lui in viata noastra.
Pacificul acopera o treime din glob.
Micile bucati de pamant din mijlocul sau
sunt la fel de izolate precum viata poate fi pentru o fiinta umana.
Cu atat de putine optiuni pe uscat,
oceanul reuneste aproape fiecare aspect al vietii pe o insula din Pacific.
La peste 3000 km de cel mai apropiat continent,
Hawaii este una dintre cele mai izolate insule.
Exista putine locuri unde marea a avut un impact mai mare asupra existentei umane.
Oceanul, important pentru noi, este casa noastra.
Legatura noastra este asa de grozava, incat o privim ca fiind originea noastra.
Apa este ceea ce suntem si noi, si apa este mama noastra, tatal nostru, zeul nostru.
Pentru Tom "Pohako" Stone, a-ti arata abilitatile in ocean
este o parte importanta a ceea ce inseamna sa fi hawaiian.
Alunecarea pe valuri, asa cum se numea inainte,
se practica de polinezi de milenii intregi.
Dar de 1000 de ani, de cand au ajuns ei in Hawaii,
s-a transformat in surfing.
TOM: Cand am invatat ca putem construi placi
care sa stapaneasca si sa tina piept valurilor,
a devenit o parte traditionala a culturii noastre.
Mult mai mult decat un sport, surfing-ul a fost o arta sacra pentru stramosii lui Tom.
A fost o parte esentiala a societatii lor,
si ceea ce urmareau razboinicii, regii si reginele.
TOM: Avem o istorie bogata despre femei care...care fac surf,
si au facut surfing atat de bine incat au atins chiar statutul de zeitati.
Noi veneram aceste femei.
De la origini antice, surfing-ul a devenit acum global.
Si pentru unii, cautarea cursei vietii lor
a devenit o obsesie extrema.
9 decembrie, 2009.
Elita surfing-ului mondial s-a adunat in Hawaii
pentru a stapani unele dintre cele mai mari valuri care au lovit aceste tarmuri in ultimii 10 ani.
Cu siguranta surfing-ul s-a schimbat, dar pentru multi este inca un stil de viata
si cei mai buni surferi sunt inca vazuti ca zei
in familia surfing-ului mondial.
Cu valuri de peste 15 metri, cat 5 etaje,
acesta este un adevarat test de indemanare si rezistenta.
Ken Bradshaw este cunoscut pentru imblanzirea unui val de 26 metri,
probabil cel mai mare care a fost calarit vreodata.
Dar aceste valuri imprevizibile il pot invinge chiar si pe cel mai experimentat surfer.
Prins intr-un munte de spuma alba,
Ken este aruncat ca o papusa de carpa intr-o masina de spalat.
Chiar cand ajunge de suprafata, un alt val urias se apropie.
Dupa o lupta asidua cu 6 valuri succesive,
Ken reuseste in cele din urma sa scape intreg.
Toti surferii cunosc riscurile,
dar adrenalina si gloria creeaza dependenta.
Si asa cum au descoperit vechii hawaiieni,
surfing-ul este inca cea mai spectaculoasa demonstratie
a abilitatii noastre de a cuceri valurile.
Maiestria noastra asupra marii este impresionanta, dar nu vom putea niciodata sa-i stapanim intreaga furie.
Valurile uriase din 9 decembrie
au fost create de un ciclon tropical din largul Pacificului.
Cand apa calda ajunge in depresiunea atmosferica de deasupra oceanului,
se pot crea cele mai violente sisteme meteorologice de pe Pamant.
Oamenii trebuie sa stea departe de marea agitata
in timpul acestor zile furtunoase,
dar nu le pot opri.
Aceste super-furtuni, cu vanturi de peste 300 km/h,
provoaca ravagii oamenilor.
Refacerea dupa distrugere poate dura ani.
Cateodata mai mari de 1600 km,
uraganele si taifunurile amintesc mereu de forta uimitoare a oceanului.
Nu e de mirare ca oamenii privesc aceste ape
cu mare admiratie...
...dar nu numai pentru puterea oceanului,
dar si pentru puterea creaturilor care traiesc in el.
Pe insulele din Papua Noua Guinee, Blais este cunoscut ca fiind un vrajitor al marii.
Avand puterea misterioasa de a chema rechinii din adancuri,
el este unul dintre ultimii asa-numiti ademenitori de rechini,
o tehnica traditionala de vanatoare cufundata in superstitie.
Rechinul este un animal sacru in cultura noastra.
Noi cantam spiritului rechinului...
rugandu-l sa ne lase sa-l prindem.
Blais respecta ritualul, dar intelege si comportamentul rechinului.
Facand zgomot in apa, el imita activitatea pestilor.
Rechinii pot detecta aceste vibratii de la 3 km departare,
dar nu raspund de fiecare data.
Adevaratii ademenitori de rechini au rabdare...
...sa astepte ore in sir.
Si cum pescuitul industrial scade numarul rechinilor,
asteptarea este tot mai lunga.
In sfarsit, un rechin gri apare din adancuri.
Blais i-a calmat spiritul.
Dar acum trebuie sa-l prinda, iar rechinii sunt cunoscuti pentru siretenia lor.
Este un joc de-a soarecele si pisica.
Blais incearca sa-l atraga mai aproape, atat cat sa-i strecoare un lasou in jurul gatului...
...dar o singura miscare gresita si s-a terminat totul.
Intr-un final musca momeala. Pregateste cu grija lasoul.
Blais nu poate stapani rechinul agitat,
dar aceasta pluta de lemn il impiedica sa se scufunde.
Apoi, ca si cand ar fi vrajit, rechinul se opreste brusc.
Dar de fapt pluta exploateaza o ciudatenie a biologiei rechinului,
extenuandu-l atat de tare, incat intra intr-o stare cunoscuta ca imobilitate tonica.
Blais se apropie cu grija.
Rechinul este inca viu iar muscatura lui poate provoca rani grave.
In trecut, Blais ar fi ucis rechinul pentru mancare.
Dar astazi il lasa liber.
Blais este hotarat sa pastreze vie cultura sa...
...si asta inseamna sa lase rechinii sa traiasca.
Numarul rechinilor este in scadere.
Sunt ingrijorat pentru...
...generatiile viitoare.
Fara rechini, stilul nostru de viata va muri.
Nu doar traditiile sunt amenintate.
In unele mari din lume,
un deficit continuu de pesti obliga oamenii sa se scufunde tot mai adanc,
doar pentru a obtine o captura decenta.
Atat de adanc incat isi forteaza limitele spravietuirii umane.
Bine ati venit in lumea scafandrilor Pa-aling,
poate cea mai periculoasa metoda de pescuit dintre toate.
80 de oameni, multi dintre ei inca adolescenti,
se pregatesc sa se scufunde peste 40 metri,
respirand aer pompat de un compresor ruginit prin aceste tuburi improvizate.
Joseph este unul dintre cei mai tineri de la bord, dar este constient de riscuri.
Scufundarea cu ajutorul compresorului este foarte periculoasa.
A vazut deja cat de letala poate fi munca lui.
Un coleg foarte apropiat a murit...
Am incercat sa-l resuscitam dar nu am reusit.
Spunea ca vrea sa se odihneasca...
dar de fapt isi lua adio.
Marile din jurul Filipinelor au fost odata bogate in pesti,
dar au fost atat de exploatate
incat un numar decent de pesti se gaseste doar in adancuri riscante.
Scafandrii ghideaza uriasa minge de plasa 40 metri spre fundul marii,
dar in timpul acesta rezerva lor de aer este in pericol.
Pe barca,
compresorul rudimentar si tuburile incalcite
necesita atentie constanta.
Ca o inima care cedeaza pompand prin artere infundate,
daca acest sistem de circulatie cedeaza,
la aceasta adancime, este aproape moarte sigura.
Joseph si echipa lui descalcesc plasele
si le intind asigurandu-le cu pietre.
Trebuie sa lucreze repede.
Joseph stie, ca cu cat sta mai mult la aceasta adancime,
cu atat devine mai periculos.
Cu fiecare rasuflare, tot mai mult nitrogen se dizolva in corp,
facandu-l din ce in ce mai vulnerabil accidentului de decompresie - "the bends".
Partea de sus a plasei este suspendata cu ajutorul unor sticle de plastic umplute cu aer,
care creeaza o capcana uriasa cu multe spatii inauntru.
Acum este momentul sa pregateasca linia de marcaj.
Barcile trag franghia de 1000 metri pentru a forma un cerc urias in jurul plasei,
iar scafandrii se pozitioneaza de-a lungul acesteia.
Joseph si echipa incep sa inchida capcana inotand spre plasa.
Urma valurilor facute de ei si perdeaua de bule
panicheaza pestii si fug.
Pe masura ce randul de scafandrii se strange, din ce in ce mai multi pesti
inoata direct spre plasa.
Aceasta metoda din adancul marii este atat de eficienta,
incat poate sa adune 50% din pestii din recif.
Plasa este inchisa, iar acum Joseph trebuie sa faca ceva si mai periculos,
sa intre in plasa si sa asmuta pestii pana in capat.
In interiorul plasei, daca nu mai ai aer sau ramai blocat...
...vei muri cu siguranta acolo.
Pe punte, reteaua de cabluri este din ce in ce mai incalcita.
O data ce captura este concentrata, plasa este eliberata din ancore.
Acum urmeaza cea mai letala parte dintre toate -
ghidarea plasei spre suprafata.
Foarte des, scafandrii urca prea repede si fac decompresie.
Dupa ce captura a fost urcata in barca, i se estimeaza greutatea.
Aproape o tona nu e rau
dar nu e nici macar aproape de ce reuseau acesti pescari cu cativa ani in urma.
Si aceasta nu este singura problema.
Cativa scafandrii sufera de decompresie.
Unul s-a intors in apa pentru a scapa de simptome,
in timp ce, mai la suprafata, altuia i se face masaj
pentru a-i elibera bulele dureroase din coloana.
In fiecare zi, acesti scafandrii Pa-aling
risca foarte mult pentru recompense mici.
Poate ca sunt si alte lucruri pe care le pot face.
...locuri de munca unde esti in siguranta,
...locuri de munca care nu-ti fac rau fizic.
Joseph viseaza,
dar realitatea cruda este ca el se va scufunda inca de doua ori azi doar pentru a putea trai.
Am reusit atatea capturi in ocean
incat se estimeaza ca in 50 ani aproape toti pestii vor disparea...
..si aceasta nu ar putea fi singura schimbare.
Peste tot in lume, nivelul marii creste.
In curand planeta noastra ar putea fi mult mai acoperita de apa,
iar abilitatea noastra de a supravietui aici va fi impinsa la extrem.
Totusi exista oameni care s-au adaptat deja la viata in apa.
In marile cu corali dintre Borneo, Sulawesi si Filipine,
exista oameni care traiesc mai intim cu oceanul
decat orice alta cultura de pe pamant.
Bajau Laut isi construiesc viata in mijlocul marii,
de multe ori la km intregi de uscat.
Oceanul are o influenta profunda asupra fiecarui aspect al existentei lor.
Ei chiar masoara trecerea timpului dupa ritmul fluxurilor
decat in functie de minute si ore.
Exista unii care au o relatie si mai stransa cu marea.
Bajau, care traiesc in barci,
au rupt aproape toate legaturile cu uscatul.
Nohara pune foarte rar piciorul pe uscat.
M-am nascut pe o barca...
si am trait pe mare toata viata.
Imi place sa traiesc pe barca...
pentru ca putem merge oriunde vrem.
Putem pleca sa cautam mancare...
si sa evitam pericolele.
Nohara si familia ei obisnuiesc sa ajunga la tarm doar pentru a vinde orez sau combustibil,
sau pentru a repara barca.
Dar, ca si multi Bajau, Nohara are "rau de uscat"
si prefera sa ramana la bord.
Familia sa nu are nicio nationalitate, niciun domiciliu fix si aproape niciun ban,
dar oceanul le ofera tot ce au nevoie.
Ei mananca o varietate de fructe de mare.
Copiii ei s-au adaptat la un mod de viata acvatic de la o varsta foarte frageda.
Unii copiii Bajau isi petrec atat de mult timp in mare,
incat ochii li se adapteaza sa vada mult mai bine sub apa.
Dar exista un membru al acestei comunitati a carui adaptare este si mai uimitoare.
Sulbin este vanator subacvatic,
si dovada vie pentru cat de mult ne putem impinge organismul
spre o viata acvatica.
Cand ma scufund, ma simt relaxat...
Ma simt ca acasa sub apa...
la fel ca la suprafata.
Cautarea lui Sulbin pentru cina il duce intr-o calatorie incredibila sub valuri,
iar abilitatile lui va vor lua respiratia.
Intai se pregateste sa intre intr-o stare asemanatoare unei transe.
Inainte sa ma scufund, imi concentrez mintea asupra respiratiei.
Ma scufund doar cand sunt complet relaxat.
Sulbin este pe cale sa-si solicite corpul aproape dincolo de domeniul posibilului,
si daca iti doresti sa incerci sa i te alaturi, pregateste-te sa iti tii respiratia
cat de mult poti.
Mai ia o ultima rasuflare.
Concentrat si calm, Sulbin coboara 20 metri spre fundul marii.
Bataile inimii ii incetinesc pana la 30 de batai pe minut.
Presiunea la aceasta adancime ii zdrobeste pieptul,
comprimand aerul din plamani la o treime din volumul sau obisnuit.
Chiar si fara greutati, reuseste sa se scufunda destul
pentru a calca pe fundul marii ca si cand ar vana pe uscat.
Pana acum, dioxidul de carbon din sange ii provoaca
o aproape irezistibila dorinta de a lua aer,
dar Sulbin trebuie sa se concentreze in continuare la vanat.
Dupa un minut si trei sferturi, Sulbin vede un peste.
Sulbin poate sa mearga chiar mai adanc de atat si sa stea pana la 5 minute,
dar nu este genul de om care sa se laude si, pana la urma, a gasit ceea ce cauta.
2 minute si jumatate de vanatoare sub presiunea unui singur suflu.
Poate ca ideea oamenilor existand ca mamifere acvatice
nu este atat de deplasata pana la urma.
Prin adaptabilitatea incredibila si sarguinta,
ne-am impins limitele de supravietuire in ocean
asta a avut un efect profund asupra vietilor noastre.
Dar atata timp cat continuam sa schimbam natura celui mai maret mediu de pe planeta noastra,
felul in care ne vom adapta pe viitor ramane de vazut.
In spatele camerelor...
Cele mai tehnice si solicitante cadre pentru "Planeta Umana: Oceanele"
au fost cele subacvatice.
Echipa cu camera acvatica au fost foarte bine pregatiti ca sa filmeze pescarii din Filipine.
Dar nu au fost foarte bine pregatiti pentru pericolele la care au fost martori
si pentru prieteniile pe care le-au format.
Liminangcong este casa celor 80
de pescari Pa-aling pe care ii va urmari echipa de filmare.
Acestia sunt Simon si Roger...
ei vor fi sub apa.
Se vor scufunda alaturi de voi...
ei vor aduce camera sub apa.
Doua barci de pescuit sunt inghesuite cu 80 de scafandrii, mancarea si proviziile lor,
inainte de a pleca pentru 2 saptamani pe mare.
La locul de pescuit, Simon si Roger se chinuie sa tina pasul,
pentru ca echipamentul subacvatic ii incetineste.
Au aruncat franghiile. Noua nici nu ne-au spus.
Se pare ca capitanul are misiunea de a ne demonstra ceva azi
deci trebuie sa ne miscam repede.
Filmarea sub apa este riscanta, dar aceste riscuri nu sunt nimic
in comparatie cu ce trebuie sa faca fata zilnic scafandrii cu compresorul.
Scufundarea cu compresorul este un mod periculos de a-ti castiga existenta.
Aerul, deseori amestecat cu motorina,
este pompat prin aceste tuburi subtiri de plastic pana la scafandri.
La 64 ani, Joning este unul din veteranii de la bord,
si cunoaste realitatile dure ale scufundarii cu ajutorul compresorului.
Sunt scafandru de 30 ani.
Am inceput sa lucrez pe mare...
cand aveam 15 ani.
Majoritatea scafandrilor sunt tineri si in forma, si trebuie sa fie.
Este o munca solicitanta fizic,
iar barbatii se bazeaza complet pe compresor pentru a-i ajuta sa respire.
Daca esti la capatul unui tub
...iar motorul este slab, nu primesti mult aer
...iar pieptul incepe sa te doara.
Pentru a folosi, practic, ceea ce este numit si furtun de gradina la 25 m adancime,
pentru a pompa aer in gura, este absurd.
Cel mai mare pericol pentru acesti pescari este cunosc drept
accident de decompresie sau "the bends".
Decompresia poate sa apara cand scafandrii au fost sub apa mult timp,
si urca spre suprafata prea repede.
Nitrogenul este absorbit in corp
si, pe masura ce scafandrii urca,
se formeaza bule care se depoziteaza in incheieturi, provocand durere intensa.
Doi baieti au probleme serioase la aceasta scufundare adanca.
Martin, un scafandru tanar, are dureri atat de mari
incat prietenul sau incearca sa-l ajute masandu-l.
O data ajunsi la suprafata, este clar pentru toti
ca Martin are inca probleme.
Daca nu e tratat, decompresia poate duce la leziuni permanente si chiar moarte.
Intre timp, al doilea scafandru, Michael, are si el probleme.
Se pare ca doi oameni au decompresie.
Au mers foarte adanc la aceasta scufundare, incercand sa prinda mai mult peste.
Dar i-am adus pe vasul nostru ca sa le oferim asistenta medicala
deci, sa speram ca sunt bine.
Simon incearca sa le reduca simptomele folosind echipamentul de prim ajutor al echipajului.
Inca o data.
Michael a stat 15 minute cu oxigen. Acum urmeaza Martin
pentru un alt set de 15 minute. Acesta este...
primul ajutor in cazul decompresiei
pe care il putem oferi in acest moment -
le dam oxigen, apa pentru rehidratare si sa le fie cald.
Amandoi spun ca simptomele au mai scazut
si arata mult mai fericiti decat acum o jumatate de ora.
Le da oxigen,
care sa-i ajute sa reduca nitrogenul din corp si sa le reduca durerea,
dar chiar si acest prim ajutor de baza
nu este in mod obisnuit disponibil pescarilor Pa-aling.
Nicio durere?
Nu e surprinzator
de vreme ce pescarii filipinezi au cel mai scazut salariu din tara,
castigand aprox. 25 dolari americani pentru o saptamana de lucru.
Totusi, pentru multi, ca Joning si familia lui,
acesta este stilul lor de viata.
Trei dintre copiii mei sunt in acest voiaj, plus un nepot.
Intotdeauna le spun copiilor mei sa aiba grija...
Fiul meu cel mai mare a trebuit sa se scufunde la 36 m
timp de 4 ore conectat la compresor.
Si cand a revenit...
a fost lovit de "pachetele" de aer.
Fiul lui a avut decompresie, si acum trebuie sa foloseasca carje.
Dar nu este singura data cand pericolele scufundarii
au lovit familia lui Joning.
Cel de-al doilea fiu al meu a paralizat intr-una din scufundarile sale.
Nu a putut suporta ca e paralizat...
Vroia din tot sufletul sa se faca bine.
Am incercat foarte tare sa gasesc pe cineva care sa-l faca bine...
...dar nu am avut bani.
Dupa aproape un an...
si pentru ca nu l-am putut ajuta...
fiul meu, fiind deprimat...
s-a decis sa se spanzure.
Imi pare foarte rau.
Da. E groaznic.
E de-a dreptul...
E foarte trist, nu? Este.
Dupa o saptamana in care au trait si au lucrat alaturi de scafandri,
Simon si Roger s-au apropiat foarte mult de pescari.
Pentru a intelege complet stilul lor de viata,
Simon a trebuit sa experimenteze exact ce inseamna sa fii scafandru cu compresorul.
Asa ca Joning se ofera sa-l insoteasca intr-o scufundare la mica adancime.
I-am vazut pe baieti. Parea foarte usor.
Dar am avut cativa baieti care au avut simptome de decompresie.
Trebuie sa recunosc ca ma simt putin nelinistit.
Simon a facut scuba-diving timp de 16 ani si are la activ peste 3000 de scufundari,
dar asta este o scufundare cat se poate de rudimentara.
Dupa primul minut, am fost trimis afara,
eram putin...un pic ametit, de fapt
Asta este o chestie agresiva. Iti impinge de fapt aer pe gat.
Este cam nebunesc.
Mi-a trebuit un minut pana sa ma controlez
si dupa ce ai prins cum functioneaza,
si cand incepi sa ai incredere, atunci poti sa inoti linistit.
De vreo doua ori am pierdut tubul, totusi.
Se zbatea peste tot.
Am incercat sa-l gasesc, si l-am prins din nou.
Dar Joning era foarte atent la mine, la fel ca ceilalti baieti,
dar nu as fi vrut sa fac asta pe parcursul intregii sesiuni de pescuit
asta e sigur.
S-a format o foarte stransa camaraderie intre scafandrii.
Echipa de filmare a prins o scena dramatica,
iar pescarii se indreapta spre casa fericiti, cu o barca plina de pesti pentru vanzare.
Viata e buna la bord...
mai ales daca te intelegi bine cu echipajul.
Si daca te intorci cu o captura mare...
toata lumea este fericita.
Joning si restul barbatilor de la bord au terminat un alt voiaj de pescuit Pa-aling,
si se pot intoarce toti teferi la familiile lor.
Tradus de georgique