MILDRED PIERCE PARTEA A II-A
Tată! Vino aici!
Uitaţi-vă la voi două!
Cred că aţi mai crescut de săptămâna trecută,
când v-am văzut la bunica.
Care-i cea mai înaltă?
- Să ne jucăm de-a cine a crescut mai mult. - Eu! Eu! Eu!
- Da, cinci centimetri pentru Veda... - A venit tati, mami!
- Şi cinci, poate şapte, pentru Ray! - Tată!
- Spune tu, Mildred. - Eu am şapte!
M-am gândit să trec pe aici.
Poate să mai iau câteva lucruri pe care le-am lăsat în birou.
Mă bucur că ai venit.
Mergem în sufragerie?
- Da! Tată! - E o idee.
- Fetele se poartă frumos cu tine, Mildred? - Fă-te comod.
Ambele au avut note foarte bune, trimestrul ăsta.
Iar Veda se descurcă superb la lecţiile de pian.
Învăţ "Poloneza în La bemol", de Chopin.
E o piesă minunată, tată. Abia aştept s-o auzi.
Cred că toate matineele la care ne-a târât mama voastră, la Hollywood Bowl,
au dat roade, în final.
Uite, tati, ce-am purtat, la un carnaval de la şcoală!
Regina Lunii Mai, aşa se numeşte. Nu pare că e chiar de aur?
Sigur că da.
Betty Troke este Regina Lunii Mai, dar e perfect ridicolă, dacă mă întrebi pe mine,
chiar dacă tocmai s-a mutat din Pasadena.
Asta pentru că Veda crede că ea trebuia să fie.
- Nu e adevărat. E o minciună. - Veda!
Tati! Pot să-i arăt lui tati noua găletuşă de nisip pe care mi-a trimis-o bunicul?
Bunicul mi-a trimis o găletuşă de nisip. Are un tigru şi un clovn.
Găletuşa e în garaj, dragă. I-o arătăm mai târziu.
Da.
Nu ţi-e foarte sete, tată?
- Mamă, vrei să deschid sticla de scotch? - Scotch?
Da, tati! O să bem! O să ne îmbătăm!
Păi, o să pot rezista la o băutură.
Bea, bea, bea! Tati o să bea!
O să beau! O să beau!
Pot să te ajut, mamă?
Cine te-a rugat să-ţi bagi nasul în dulapul meu după băutură?
Nu m-am gÃ¢ndit cÄƒ e ceva secret.
Åži, pe urmÄƒ, eu fac invitaÅ£ia.
Dar, mamă, e tata!
Nu pretinde că nu ştii despre ce vorbesc.
Ştii că nu e treaba ta să spui ceea ce ai spus.
Sunt sigură, după expresia de pe faţa ta.
Foarte bine, mamă. Va fi cum spui tu.
Şi încetează cu felul ăsta prostesc de a vorbi.
Erai la fel de zgârcită când tata cerea băutură.
Lucrurile s-au cam schimbat pe aici. S-ar crede că nişte ţărani
au luat casa asta în stăpânire.
Tu ştii măcar ce e un ţăran?
Un ţăran... e o persoană foarte prost crescută.
Uneori, Veda, mă întreb dacă ai bun simţ.
Du-te!
O, Veda. Nu vorbeam deloc despre tine.
Copiii ăştia devin nişte beţivani, în zilele noastre.
Nu ştiu unde va ajunge tânăra generaţie.
Tată, le-ai schimbat. Întotdeauna le schimbi.
- Le vrem pe alea tari! - Dar astea sunt alea tari.
Deci, tată... Ce părere ai despre condiţiile economice actuale?
Crezi că lucrurile se vor îmbunătăţi curând?
Păi, e o întrebare foarte bună, Veda. Chiar este.
Hoover încă nu a ieşit. Atât îţi spun,
şi chiar dacă nu se întrevede nimic roz în curând,
eu văd nişte semne de îmbunătăţire.
Capone... Lindbergh, drumul spre China!
Tată, vorbesc serios.
Uite, sunt beată! Sunt beată!
Nu o poţi stăpâni?
Tată...
"Am fost la târgul de animale."
"Păsările şi albinele erau acolo."
"Marele babuin şi lumina lunii îşi pieptănau părul castaniu..."
- O să se... - "Maimuţa s-a îmbătat"
"şi a sărit pe un elefant.
Elefantul a strănutat şi a căzut în genunchi,"
"şi ce-a devenit maimuţica, maimuţica, maimu..."
Bine, bine, bine!
E timpul să meargă la culcare ambele maimuţele. Nu?
- Ce-ar fi să le învelească tatăl lor? - Da! Da!
Tată, chiar trebuie şi eu?
E foarte târziu.
- De ce n-o face tati în fiecare seară? - O ştii pe mama ta.
Măcar poţi să ne citeşti ceva?
Din Robert Louis Stevenson?
- Ai... luat din birou ce-ţi trebuia? - Da, eu...
- Ai pierdut ceva? - Cheia.
Era în buzunar. Întotdeauna o pun în...
De fapt, poate că am luat eu cheia aia.
- Ce-ai făcut? - Eu am luat-o.
- Dă-mi-o. Trebuie să mă duc acasă. - Nu, nu ţi-o dau.
N-am să ţi-o dau.
Şi n-are rost să încerci să mi-o iei, pentru că eu am nevoie de ea acum, nu tu.
Despre ce vorbeşti? Maşina e a mea.
Nu-mi pasă a cui e.
Eu muncesc şi am nevoie de ea.
Şi dacă tu crezi că o să-mi rup picioarele,
că o să pierd timpul cu autobuzul ca o tâmpită,
în timp ce tu te culci cu altă femeie,
bucurându-te de viaţa în înalta societate, ei bine, te-nşeli amarnic.
- Munceşti? - Da.
Am primit o slujbă. Şi nu mă întreba unde.
Cineva trebuia s-o facă.
- Păi, de ce n-ai spus aşa? - Minunat.
Atunci, rămâne stabilit.
Mulţumesc.
- Pot să te duc eu înapoi, dacă vrei. - Apreciez foarte mult.
Stai cu Maggie?
Prefer să nu spun unde stau. Stau unde stau.
Dar poţi să mă laşi acasă la Maggie. E foarte bine.
Noapte bună.
Salată cu şuncă, lăptuci şi roşii, trei ouă, arde-le.
Am nevoie de specialitatea casei, fără murături.
Două meniuri speciale, Archie.
Unde sunt ficaţii mei? Mulţumesc.
Unde-i comanda mea de creveţi?
Archie, unde-s creveţii mei? Ţi-am spus, nu mă face să aştept.
Acum, acum.
Acum e foarte bine!
- Tu numeşti asta plăcintă? - Îmi pare rău, dle Rice.
- Şi un pai special pentru micuţă. - Mulţumesc. Exact ce-i trebuia.
Millie, ce-ai zice să te scot în oraş, într-o seară?
O, nu, dle Rand. Vreau să mă plăceţi în continuare.
O să te plac în continuare, sincer.
S-ar putea să simţiţi altfel, dacă n-aş fi îmbrăcată în uniformă.
Îmi e ruşine că am pus asta pe masă.
Îmi e ruşine că i-am cerut unui client să plătească pentru asta.
E condamnabil să pui plăcinta asta acolo şi să te aştepţi ca oamenii s-o plătească.
Poate că plăcinta e groaznică, dar la ce te aştepţi, în vremurile astea?
Dacă nu o mănâncă, vii la mine, sunt de acord cu o altă comandă.
Cât plăteşte pentru plăcintele astea, de fapt?
Dacă plăteşte doi bănuţi, se simte înşelat.
- Dar cât ai spune tu, aproximativ? - Păi, nu ştiu. De ce?
Ida, eu fac plăcinte şi le vând.
Sincer, oricât ar plăti, accept preţul lui
şi-i fac nişte plăcinte pe care oamenii chiar vor dori să le mănânce.
I-aş face nişte plăcinte care ar fi specialitatea casei.
- Tu faci plăcinte? - Fac asta tot timpul.
- Am vândut patru, săptămâna trecută. - Păi...
De ce nu aduci o mostră?
Pot să aduc mâine.
Vorbeşti serios, nu?
Păi, de ce nu?
Ştiu sigur că vrea o schimbare.
E prea încăpăţânat ca să recunoască.
Mergi spre casă? Pot să te duc cu maşina?
Ai maşină?
Mă rog... merge.
Am ştiut asta tot timpul, trebuia să văd cum se duc de râpă plăcintele alea
şi acum, a sosit momentul.
Deci, uite, mâine, aduci trei plăcinte.
Una cu mere, una cu dovleac şi una cu lămâie.
- Aş putea să fac şi una cu cireşe. - Nu. Fără cireşe şi fără căpşuni.
Sunt prea fragile.
Şi doar trei. Nu mai mult de trei. Şi voi avea grijă să fie servite.
Ţine minte, totuşi, trebuie să pară ideea lui.
- Desigur. - Şi voi afla şi cât plăteşte.
Lasă totul în seama mea, Mildred. Tu nu trebuie să spui nimic.
Ida, eşti o prietenă adevărată.
Şi o plăcintă cu lămâie.
Ai nişte bezele acolo.
Doamnă, aş vrea şi eu una din aia, te rog.
Bună treabă cu plăcintele astea, dle Chris. Cu siguranţă, ar trebui să le luaţi.
Eu zic la fel. Era şi timpul.
Am spus: "Nu te repezi. 30 de cenţi pentru o plăcintă?"
"Plăteşti la brutărie 35!"
Da. La ce se aşteaptă? Ceva mai mult pentru ceva mai puţin?
Şi 35 de plăcinte pe săptămână? Va trebui să angajez nişte ajutoare.
Dragă, la 35 de cenţi bucata, aproape că-ţi poţi permite!
- Pentru Mildred şi plăcintele ei! - Mulţumesc, Ida. Mulţumesc.
Letty, fii atentă la mânecă!
Un pic mai repede.
- Bună ziua, dnă Pierce. - Bună ziua.
Asta e tot ce doriţi?
Hei? Letty?
Alo?
- Bună, dragă. - Lucy.
Mă reped până la Bullocks şi mă gândeam că poate ai vrea să vii şi tu.
- Nu, aş fi vrut să pot. - De ce?
Nu vei ghici niciodată.
Un nou contract cu un restaurant mi-a picat din cer, săptămâna asta.
Un nou contract?
- Cu cine? - Cu dl Hartman, de la Drop Inn.
- Scumpo, te lansezi! - Tu ai spus-o. Sunt un concern în devenire!
Da, dnă Pierce?
Mildred?
Lucy, pot să te sun mai târziu?
Am nişte provizii în maşină...
- Du-te, atunci. - Mersi.
I-am spus că n-o să vă placă, dnă Pierce. I-am spus-o pe loc.
Dar a ţipat şi a făcut pe nebuna,
aşa că am pus-o pe mine, doar ca s-o fac să tacă.
Cine a ţipat şi a făcut pe nebuna?
Păi... dra Veda, doamnă.
Dra Veda?
Aşa mi-a zis că ar trebui să-i spun.
Şi... ea ţi-a spus să-ţi pui uniforma asta?
Da, doamnă.
Ce Dumnezeu crede că... Veda!
Uite, mami! Sunt inamicul public!
Văd. Veda...
Uniforma aia pe care o poartă Letty...?
Uite! Nu sunt atât de dură!
Unde ai găsit-o şi de ce o poartă Letty?
De ce?
Uniformele alea erau pe raftul de sus al dulapului meu,
sub un teanc de cearceafuri.
Încă o dată...
ţi-ai băgat nasul printre lucrurile mele, ca să vezi ce mai poţi găsi, nu-i aşa?
- Căutam o batistă. - Minţi!
Nu e aşa, şi resping acuzaţia.
Atunci... Atunci cum de a ajuns pe Letty?
Doar am presupus, mamă, că le-ai cumpărat pentru Letty.
Şi dacă voia să ia lucrurile mele la piscină,
am crezut că vrei să fie îmbrăcată decent.
- La piscină? Ce lucruri? - Lucrurile mele de la înot.
Întotdeauna merge cu doi paşi în spatele nostru, până la autobuz.
Şi ne cară bagajele, şi la dus şi la întors.
Ce? Merge la înot?
Nu, domnule! Pentru că nu ştie să înoate! Nu ştie să înoate şi se va îneca.
Iar Red va trebui s-o scoată afară. El e salvamarul şi stă cu ochii pe ea.
Dnă Pierce?
Ce?
Este... este destul!
Vin imediat, Letty.
Serios, mamă.
Mi se pare că prea faci din ţânţar armăsar.
Dacă ai cumpărat uniformele alea pentru Letty,
şi nu-mi imaginez pentru cine altcineva le-ai fi cumpărat,
atunci de ce să nu le poarte?
E timpul să faci baie.
Nuu! Nu, nu, nu, nu, nuuu!
- Nu te mai agita! - Nu, nu!
Nu fi supărată pe Veda, mami. Doar îi place să se prefacă.
Ştiu că-i place...
Gata, capul pe spate.
Veda?
Doamne, mamă! M-ai speriat.
De ce i-ai dat lui Letty uniforma aia?
Pentru Dumnezeu, mamă, nu ţi-am spus o dată?
De câte ori trebuie să-ţi spun?
Mă duc la culcare.
Ştiai, când i-ai dat-o ei, că era a mea, nu-i aşa?
Aia era uniforma mea.
Uniforma ta?
Da.
S-a întâmplat că am obţinut o slujbă într-un restaurant.
În Hollywood.
Ce slujbă?
De chelneriţă, după cum bine ştii.
Doamne!
- Doamne! - Încetează!
Doamne Dumnezeule!
Ca tu şi sora ta să aveţi ce mânca,
un acoperiş deasupra capului şi nişte haine de purtat!
Am luat singura slujbă pe care o puteam obţine.
Şi dacă tu crezi că o să-ţi ascult toate prostiile despre asta,
te înşeli amarnic.
Şi dacă tu crezi că prostiile tale mă vor face
să renunţ la slujbă, te înşeli din nou.
Cum de-ai aflat cu ce mă ocup, nu ştiu...
După uniformă, proasto. Crezi că-s tâmpită?
Poate că nu înţelegi, domnişoară,
dar tot ce aveţi voi costă bani...
De la servitoarea pe care o târâţi după voi la piscină,
până la mâncare şi haine şi toate celelalte.
Şi cum nu văd pe altcineva care să facă asta...
Nu sunt plăcintele alea îndeajuns de rele?
Trebuia să te faci chelneriţă, ca să ne înjoseşti pe toţi?
Asta... asta e prea de tot!
Nu!
Chelneriţă?
Niciodată nu-mi dai şanse pentru... nişte sentimente mai bune...
Mamă, încetează cu dramatismul ăsta ieftin.
Munceşti într-un...
În Hollywood.
Nu-i nimic. Voi încerca să nu mă mai gândesc la asta.
Adevărul e că...
şi eu m-am simţit la fel ca tine.
Şi niciodată nu mi-aş fi luat slujba asta, dacă nu m-aş fi...
M-am hotărât să-mi deschid propriul local.
Şi trebuia să învăţ cum se conduce afacerea...
chiar la faţa locului.
Ăsta e motivul principal pentru care mi-am luat slujba asta.
Ce vrei să... Cum adică, propriul loc?
Un restaurant, desigur.
Se câştigă bani într-un restaurant, dacă-l conduci cum trebuie.
Tu ştii cum să conduci un restaurant?
Păi, da. Adică... învăţ. Învăţ acum.
Ce fel de restaurant?
Nu ştiu exact.
Dar ceva drăguţ. Ceva de care să fim mândre.
Un restaurant rafinat?
Păi, da, bineînţeles.
Cât se poate de rafinat.
Mamă, iartă-mă că am fost atât de mizerabilă mai devreme.
Îmi pare rău că m-am purtat atât de oribil.
Cred că e grozav, chiar grozav, ceea ce ţi-ai propus. Sincer, cred.
Ştiu, dragă.
Şi ştiu că te vei descurca minunat. Sunt sigură de asta.
O, Veda.
Ce este, mamă?
Nimic, draga mea.
Doar că tu ai avut dreptate iar eu am greşit.
Indiferent ce spun eu, indiferent ce spune oricine altcineva,
niciodată să nu renunţi la asta,
la felul în care priveşti tu lucrurile.
Nu am ce face, mamă. Aşa simt eu.
Ştiu că aşa e.
Şi de-acum înainte,
lucrurile se vor schimba în bine pentru noi. Sunt sigură.
Vom avea tot ce ne dorim.
Poate că nu vom fi bogate, dar vom avea ceva.
Şi totul va fi aşa datorită ţie.
Te iubesc, mamă. Sincer.
Fiecare lucru bun care se întâmplă ţi se datorează ţie.
Măcar dacă mama ar fi avut suficientă minte să-şi dea seama de asta.
Am zis mai puţină maioneză, Archie. Niciodată nu asculţi.
Acum trebuie să mă duc să vorbesc cu oamenii. Habar n-ai.
Încă mai aştept cotletele alea de porc.
Friptură de pui, ceapă! Măr copt cu frişcă!
Carne, carne. Am nevoie de carne!
Am schimbat ce scria în meniu.
Archie, am nevoie de două cotlete de pui.
Două ouă fierte, cu pâine prăjită.
Pâine prăjită cu scorţişoară. Ciocolată caldă.
Ouă cu şuncă. Felii de ananas.
Spune, Wally, n-ai vrea să mă ajuţi cu ceva?
Nu în mod special.
Voi avea nevoie curând. Poate chiar mâine.
Ce este?
Nu ştiu cum ai numi tu asta, exact.
O estimare a costurilor, ceva de genul ăsta...
Pentru un bărbat care m-ar putea sprijini într-o afacere.
Dar... vreau totul notat pe hârtie, în termenii potriviţi pentru ceea ce vreau,
ca să arate ca pentru o afacere.
Ce fel de afacere?
Doar un mic restaurant. Ceva la care mă tot gândesc...
Stai puţin. Stai aşa. Mai zi o dată.
De la început, nu de la mijloc.
Doar ceva mic, unde aş putea să gătesc eu totul.
Dar un loc unde să servim doar pui.
Mai gândeşte-te la asta.
Sunt localuri numai cu fripturi sau cu peşte.
Dar acolo unde lucrez eu, practic, majoritatea comandă pui.
Deci un local numai cu pui.
Ei bine, cred că aş avea o mulţime de clienţi.
Şi nu va trebui să mă prostesc cu chestii precum liste de preţuri,
sau conturi, sau meniuri, sau alte lucruri din astea.
Fiecare va primi o masă de pui cu vafe,
sau pui cu legume, dacă vor dori,
dar totul la acelaşi preţ.
Şi apoi, mai am plăcintele,
şi vreau să menţin cât pot afacerea cu vânzarea plăcintelor angro,
şi uite aşa, cred că una o poate ajuta pe cealaltă.
Cine e tipul?
Un tip învechit care ia prânzul acolo, în fiecare zi, dl Rand. Dar...
Dar cred că are bani.
Dacă i-aş putea arăta...
că poate fi o investiţie, poate că ar fi interesat şi...
Ascultă, chiar crezi că poţi face asta?
- De ce? Tu nu crezi? - Te întreb.
Păi, se pare că trebuie totul plătit.
Ăsta e principala problemă, Wally, din tot planul ăsta al meu.
Costurile într-un restaurant înseamnă pierderile
şi celelalte, cum ar fi tipărirea meniurilor,
şi... oamenii pe care trebuie să-i ai, ca să poţi oferi ceva special.
Dar în acest fel, nu ar fi nicio pierdere.
Cred că o pot face, Wally, chiar cred.
Dacă chiar crezi asta, Mildred...
aş putea să te ajut să intri în afacere.
Şi să începi imediat, cu o mare lovitură,
astfel încât să stai atât de bine,
că nici măcar n-ai mai avea nevoie de un sprijin.
Nu poţi vorbi serios...
Ba vorbesc foarte serios. La naiba, sunt foarte serios.
Dacă nu eşti atent, Wally, eu... o să plâng.
Părea o idee bună, la vremea aia. De fapt, Bert a conceput-o.
Să construieşti o casă de vis, ca să le poţi arăta clienţilor
cum ar fi casa lor, dacă ar cheltui de două ori mai mulţi bani decât au.
Dar acum e o povară inutilă. Trebuie să scape de ea.
Şi dacă vrei s-o preiei tu, pentru localul ăla cu pui, atunci e a ta.
Şi, crede-mă, Mildred, dacă ăsta nu e un loc potrivit pentru un restaurant,
eu n-am mai văzut altul. Adică, doar uită-te la casa asta! Sala de mese...
Corect? Vino aici. Cămara.
Bucătăria. Fiecare loc din casa asta respectă legile de siguranţă şi sănătate.
Sunt chiar două toalete!
Adică, dacă eşti hotărâtă cu afacerea, Mildred, poţi s-o ai în întregime.
Problema e că trebuie să stabilească pierderile.
Cine?
Administratorii, pentru impozitul pe venit federal,
scadent în luna martie 1931.
Dacă nu demonstrează pierderile, sunt terminaţi.
Dar, Wally...
Încă ar trebui să fac rost de bani!
Cine zice asta?
Asta e partea bună, Mildred.
Odată ce obţii titlul de proprietate pentru o casă din oraşul ăsta,
nimănui nu-i mai pasă de altceva.
Obţii orice credit vrei, mai mult decât vei avea nevoie.
- Dar de ce eu? - Păi, cine altcineva o vrea?
Nu e o casă de locuit, e un birou de afaceri imobiliare.
La ultima verificare, nimeni nu avea nevoie de aşa ceva.
Trebuie să fie cineva care o poate folosi pentru altceva. Asta eşti tu.
Ştiu, dar, Wally, chiar nu pot crede că nu există cineva.
Dacă ei o dau pe degeaba... în interior, cine...
Nu, înţeleg ce spui. Sigur...
Au fost câţiva fondatori originali care au dat târcoale.
Dar nu au reuşit să treacă de federali.
Dar cu tine, e o afacere reală. Tu nu eşti din interior.
Nu eşti fondator original. Tu eşti...
- La naiba! - Ce e?
La dracu'! Pe toţi dracii!
- Ce? Ce e? - Bert.
Bert? Ce legătură are el?
Bert este un fondator original.
Şi?
Şi tu eşti măritată cu el.
Şi s-a terminat cu restaurantul tău.
Şi s-a terminat şi cu cea mai bună afacere pe care aveam şansa să o închei,
de când Pierce Homes a fost închis.
Doar dacă nu obţii divorţul.
Asta e singura cale?
Păi, te-a părăsit, nu?
Ei bine, mă voi întâlni cu el.
Ascultă. Mildred, îţi spun ceva, chiar dacă nu era chestia asta federală,
va trebui să rezolvi problema asta.
Tu nu ştii de unde câştigă banii. Din tot ce ştii tu, el...
Am spus că mă voi întâlni cu el.
Eu ştiu, probabil, de zece ori mai multe despre taxele federale
decât ştie Wally Burgan şi pot să-ţi spun că mi se par numai baliverne.
Totul se reduce la o problemă de convenienţă,
iar eu pot dovedi oricând în instanţă...
Bert! Problema nu e de a dovedi ceva în instanţă.
Ci dacă mă lasă sau nu să am acea proprietate.
Dacă nu obţin divorţul,
nu-mi vor permite să o am.
Nu ştiu ce coaceţi tu şi cu Wally, but...
- Cum adică, eu şi cu Wally? - Nu trebuia să se ajungă aici.
Las-o baltă, doar las-o baltă!
Ascultă, nu-mi place chestia asta mai mult decât ţie.
Bine!
Bine.
Ce voiam să spun, înainte de toate celelalte probleme...
Pentru ca tu şi copiii să aveţi un acoperiş deasupra capului
şi nimeni să nu vă poată lua asta, ţi-aş da casa.
- Nu trebuie să faci asta. - Dar vreau.
Păi, dacă tu vrei, atunci accept.
Mulţumesc, Bert.
Şi îmi pare rău dacă am zis lucruri neplăcute, în trecut,
despre Maggie Biederhof.
Nu-i nimic.
Îmi pare rău că am fost dur cu Wally.
Şi dacă simţi ceva pentru el, şi asta e în regulă.
Bert, te rog.
Doamne, ştiam că niciodată nu poate fi ceva între tine şi grăsanul ăla nespălat.
E în regulă.
Ei bine...
Presupun că acum ar trebui să stabilim motivul.
Exact.
Bănuiesc că va trebui să mă loveşti.
Parcă ai fi Veda. Ea întotdeauna vrea să fie lovită.
Veda?
Atunci mă bucur că există puţin din ea şi în mine...
Aşa e...
"Acuzatul a lovit-o şi i-a provocat o durere cumplită."
Acum spune că vrea să-mi dea şi casa.
- Şi ce e rău în asta? - Nu ştiu.
Mă simt de parcă i-aş fi luat totul.
Mai întâi, copiii, apoi maşina,
acum, casa.
Vrei să-mi spui, delicat, cât de bine i-ar prinde casa?
La prima ofertă, ar pierde-o pe nimic.
Arăta atât de demn de milă.
Aşa sunt toţi, scumpo. Asta ne afectează.
Gata, fetelor, cu toată viteza înainte! Închid valiza.
- Ai luat şi eşarfa mea? - Verifică.
Nu uita umbrela.
Valiza, termosul şi umbrela...
vor fi toate la bunica şi bunicul, când te vei întoarce de la şcoală.
Tocmai mi-am adus aminte!
- Ray! Unde te duci? - Vom întârzia la şcoală!
Ray! Unde te-ai dus?
Uitasem găletuşa pe care mi-a dat-o bunicul!
Grăbeşte-te, dragă! Veţi întârzia.
Iau eu asta. Poftim lucrurile tale.
Acum, fetelor, vă urez un weekend minunat.
- Şi ascultaţi de bunicii voştri. - Pa.
- Mersi, mamă. Aşa vom face. - Pa!
- Trebuie să... 'Neaţa! - Bună dimineaţa.
Acum se montează accesoriile, zugrăveala a început azi.
Vino să-mi vezi domeniul!
Acum, e altceva!
Capătă formă, nu?
Acum cinci zile, nu eram prea sigură. Dar astăzi...
Păi, şi anunţurile alea trebuie să aducă ceva.
Doamne, aşa sper. Cât e ceasul, Wally?
- Aproape 10:00. - Doamne, o să întârzii.
- Da? Unde? - Ultima zi ca fată muncitoare!
- 'Neaţa. - 'Neaţa.
Scuze pentru întârziere.
- Mildred, ea e Shirley, fata cea nouă. - Îmi pare bine, Shirley.
Îmi pare bine să te cunosc.
E al meu.
Stai jos. Mă duc eu. Stai jos!
Când laşi un client să aştepte...
- Scuză-mă. - ...nu-l poţi lăsa acolo...
...ca şi când aţi fi fost împreună la o petrecere ieri.
Pentru ce mă uit la asta?
De ce s-ar uita cineva la un meniu pentru micul dejun?
Ştii exact ce vei primi şi doar continui să te uiţi.
Ca să vedeţi preţurile, desigur.
- Asta e! În regulă. Eşti gata? - Daţi-i drumul.
Suc de portocale, terci de ovăz, şuncă cu ouă,
prăjite pe o parte, dar nu prea mult.
Pâine prăjită şi o cafea mare. Ai reţinut?
Suc de portocale, terci de ovăz, şuncă cu ouă,
prăjite pe o parte, dar nu prea mult.
Pâine prăjită şi o cafea mare.
Cum m-am descurcat?
Foarte bine şi dacă te-ai grăbi un pic, aş putea ajunge la Santa Barbara
la timp, pentru puţin înot, înainte de apusul soarelui.
Doamne, ce mi-aş dori să pot merge la Santa Barbara.
Vino cu mine.
Mai bine fii atent. S-ar putea să accept.
Aşa că i-am zis: "Când ai o maşină, condu-o singur".
Nu, habar n-am despre ce vorbeşti.
Ei au făcut asta unde tu nici măcar...
Ei bine? Vorbesc serios.
Ţi-am spus să fii atent. Poate că şi eu am vorbit serios.
Ştii care ar fi cel mai original lucru pe care l-ai putea face?
Care?
Spune "da", chiar acum. Exact aşa.
Doamne.
- Shirley... - Îmi pare rău.
Nu-i nimic, se mai întâmplă accidente.
- Îmi pare foarte rău. - Dacă scapi farfuriile...
- ...tu le iei de pe jos. - Ştiu. N-am vrut.
- Când cazi, te ridici singură. - Ok.
- Ţi-ai revenit? - Da. Scuze.
Ida, cred că problema fetei ăsteia sunt eu.
Cred că o fac să aibă emoţii.
N-ar fi mai bine dacă aş şterge-o?
Păi, sunt sigură că el s-ar bucura să păstreze banii tăi.
Sigur că da.
Bine, Mildred, fugi.
Fără glumă, îţi doresc tot norocul din lume cu noul tău local,
şi-ţi promit că o să fiu acolo, cu prima ocazie.
Mulţumesc, Ida.
De ce zâmbeşti?
Aş putea fi şi originală, din când în când.
La naiba, îmi placi.
Totuşi, mai întâi, va trebui să-mi las maşina, în Glendale,
- şi să-mi iau câteva lucruri. - Doamne, Glendale.
Era de aşteptat.
Păi, ar fi mai bine să ne pregătim.
Cu siguranţă.
Iată-te!
Începusem să mă gândesc să anunţ poliţia.
Scuze că te-am făcut să aştepţi.
Zâmbeşti.
Nu-mi vine să cred că fac asta.
Nu faci asta foarte des, doamnă...
Pierce. Nu, trebuie să spun că nu.
Sunt onorat că faci o excepţie, dnă Pierce.
Vreo legătură cu Pierce Homes?
Da, bravo. Am fost căsătoriţi, pentru un timp.
Ce minunat! Unele din cele mai proaste case construite vreodată.
Prin acoperişuri curge apa.
Nimic nu se compară cu banii care curg.
Eu sunt Beragon. Monty.
Mă bucur să te cunosc, Monty Beragon.
Simte-te ca acasă!
Mersi!
Beragon.
E franţuzesc?
Ce?
Beragon.
Spaniol. Sau se presupune că e.
Stră-străbunicul meu a fost primul stabilit aici.
Ştii, acei "caballeros" desfrânaţi
care i-au înşelat pe indieni, în propria ţară,
regele a negat acuzaţiile, iar apoi, au vândut yankeilor,
imediat ce Polk a început anexarea.
Dar dacă mă întrebi pe mine,
bătrânul ăla mârşav era, de fapt, italian... Bergoni.
Italian sau spaniol, nu e mare diferenţă, cred.
Eşti în regulă acolo?
Alo?
Hei, tu! Nu aşa repede, nu!
Nu aşa curând, în orice caz!
Şi atenţie la curenţi!
Aşadar... ai 33 de ani. Locuieşti în Pasadena.
Ai fost la Universitatea California din Los Angeles.
Dar încă nu ştiu cu ce te ocupi, Monty.
Nu ştiu. Cu fructele, cred.
Portocale, grapefruit, cam aşa ceva.
Deci, lucrezi la bursă?
Ar trebui să spun că nu.
Acea blestemată bursă a cultivatorilor de fructe îmi ia pâinea de la gură.
Urăsc Sunkist şi Sunmaid şi orice alte etichete cu fete sănătoase pe ele.
Deci, eşti independent?
Ce importanţă are ce sunt? Da, cred că sunt independent.
Am o companie. De export de fructe.
Mă rog, nu e a mea. Deţin doar o parte.
În fiecare trimestru, îmi trimit un cec...
Totuşi, câştigă mult mai puţin, de când a apărut firma Sunkist.
Eu nu fac nimic, dacă la asta te referi.
Adică...
tu doar... trândăveşti?
Poţi să spui şi aşa, cred.
Şi eşti mulţumit? Adică...
Nu-ţi doreşti niciodată să...
faci ceva, cu adevărat?
De ce-aş face asta?
- Din nou? - De ce nu?
Ia-o pe prima la dreapta.
Aici?
Eşti gata?
Sunt gata de mult!
Ce naiba? E al tău?
Stai aşa. Ultima oară, serveai la mese în acel...
Nu mai fac asta.
Ieri era ultima zi şi am demisionat mai devreme, ca să fug cu tine.
De acum încolo, sunt o femeie de afaceri.
Păi, de ce nu mi-ai spus?
Nu am avut ocazia, din câte am observat.
Cred că mă cam îndrăgostesc de tine, Monty.
Şi când e marea seară?
Peste două săptămâni, marţi, la ora 18:00.
Sunt invitat?
Bineînţeles că eşti.
Voi fi acolo. Cu clopoţei.
Dnă Pierce?
Dnă Floyd? Ce faci afară?
Dnă Pierce, unde naiba ai fost?
Au încercat să dea de tine, încă de seara trecută...
Cine... cine a încercat să dea de mine?
E vorba de fiica ta.
- Fiica mea? - Ray, cea mică,
a fost doborâtă de o gripă şi au dus-o la spital,
pentru că nu era nimeni acasă.
Unde? La ce spital? Care... care spital?
Scuzaţi-mă, am venit să-mi văd fetiţa.
- Da? Pot să vă ajut? - Sunt dna Pierce. Mildred Pierce.
- Mildred! - Bert!
Aici, jos. Pe aici.
Se părea că e bine, temperatura era constantă.
Credeam că va fi bine, în câteva ore.
Apoi, dintr-o dată, a crescut.
Uite. E mama ta aici.
- Mami? - E mami, scumpa mea.
Soţul dvs. a fost de acord cu cheltuielile suplimentare,
după ce am recomandat o transfuzie şi am găsit un donator.
Aşa că am continuat.
Încă crezi că ar putea fi gripă, doctore?
Adevărul e că am avut multe cazuri din astea,
mai ales în perioada asta a anului.
Temperatura le-a crescut brusc. A început să le curgă nasul şi...
a doua zi, au plecat pe picioare, ca şi când nimic nu s-ar fi întâmplat.
Mă îngrijorează temperatura ei.
E încă la 40 de grade şi asta nu-mi place.
Nu-mi place asta şi nu-mi place chestia aia de pe buză.
- Credeţi că ar putea avea o infecţie? - Păi, de asta mă tem.
Am trimis o probă din pustulă la laborator, împreună cu puţin sânge
şi sunt pe drum. Dar problema e că,
dacă starea ei se agravează, nu putem aştepta rezultatele de laborator.
Ar avea nevoie de o transfuzie imediat.
Era cam fără viaţă, vineri seara, părea doar puţin indispusă.
Şi azi, la plajă, părea că îi creşte temperatura, aşa că...
L-am sunat pe dr. Gale, care ne-a spus s-o aducem la spital.
Nu a spus aşa ceva.
A trimis-o acasă. Şi când am ajuns acasă,
totul era încuiat.
Aşa că l-am sunat din nou şi atunci a zis s-o ducem la spital.
Pentru că nu mai aveam unde s-o ducem în altă parte.
Mamă, mamă, unde erai?
Temperatura i-a scăzut, pulsul s-a domolit.
Deci, probabil că v-am supus la cheltuieli suplimentare degeaba.
Nu face nimic, doctore.
Vedeţi, orice infecţie la gură e drenată către sinusurile laterale,
şi asta înseamnă către creier.
Şi cu acea pustulă de pe buză, nu puteam spune nimic sigur.
Orice simptom de gripă, sau asemănător gripei,
poate fi cauzat de un streptococ...
Şi dacă am fi aşteptat până să fim siguri, ar fi putut fi prea târziu.
Felul în care a reacţionat la transfuzie ne dovedeşte că a fost o alarmă falsă,
dar, nu poţi şti niciodată...
O vom ţine sub observaţie.
Dar vă sugerez tuturor să mergeţi acasă şi să vă odihniţi.
- Mulţumesc foarte mult, doctore. - Mulţumesc, dr. Gale.
Bert, du-o tu acasă. Eu rămân aici.
Eşti sigură? O să suni, dacă apar noutăţi?
Bineînţeles că da.
Nu-ţi face griji, dragă. Se va face bine.
Letty te aşteaptă acasă, bine?
Şi apoi, te duci la 209
şi asta ar trebui să fie tot.
Sunt aşa de obosită.
Grăbeşte-te!
E grav. Transfuzia de sânge...
Grăbiţi-vă!
- Putem avea mai multe ajutoare? - Dr. Collins!
Dr. Gale.
- S-ar putea să fim nevoiţi s-o mutăm. - Febra creşte.
Are frisoane, doctore.
- Cheamă-l pe dr. Collins. - Da, domnule.
- S-a înroşit şi tremură... - Dr. Gale? Ce...
Mai multe sticle cu apă caldă.
- Trebuie să fie de la pustulă. - Ştiam eu.
Ce se întâmplă?
- Am nevoie de oxigen, adrenalină şi gheaţă. - Mildred, te rog, dă-te înapoi.
- Pulsul e ridicat, Dr. Collins. - Cât este?
110.
Temperatura creşte, dr. Collins. 40 de grade.
Luaţi sticlele cu apă caldă. Luaţi păturile!
- Puneţi alea pe ea acum. Pulsul? - 112.
Febra e în creştere.
- Au sosit seringile? - Da, doctore, două seringi.
124...
- Mai multă gheaţă! - Da, doctore.
132.
Dr. Collins?
- Ray. Haide! Haide, Ray! - Nu mai are puls, dr. Collins.
Ray! Aduceţi oxigen. Pregătiţi pentru resuscitare.
- Ray. Haide, haide, scumpo. Stai cu mine. - Prima seringă.
- Prima seringă, doctore. - Întoarceţi-o.
Haide, scumpo. Haide. Haide, Ray. Ray! Haide!
Pulsul? Pulsul? A doua seringă.
A treia seringă.
Pulsul?
A patra seringă.
Încetaţi!
Alo?
Alo, dnă Biederhof?
Da?
Bert e acolo?
Nu, tocmai... Sunteţi dna Pierce?
Totul e în regulă?
Nu. Mă tem...
Vreţi să-i spuneţi că Ray a murit, acum câteva minute? La spital.
O, dnă Pierce...
Voiam să afle imediat.
Da, bineînţeles.
- Mulţumesc. - Desigur, o să-i spun.
Îmi pare atât de rău, dnă Pierce, regret din tot sufletul.
- Dacă e ceva pe lume... - Mulţumesc, dnă Biederhof.
Mamă?
Veda... Veda.
O, mulţumesc lui Dumnezeu!
Traducerea şi adaptarea: Cornelia Nifty Subtitles Team