Fişierul video se găseşte pe TheTorrents.org
TREZIND PE CEI MORŢI Sezonul 1 Episodul 7
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
UN SACRIFICIU MODEST Partea I
Nu vă apropiaţi în timpul deschiderii porţii principale.
Iată-l!
Annie Keel mi-a omorât fiul! Spune-i că eu aştept!
Spune-i că Patrick Mantel o aşteaptă! Să-i spui!
Dă-i mesajul. O aştept! Ce fel de avocat eşti?!
- O recunoşti? - Desigur. E Annie Keel.
Tocmai am primit asta. "În ochii unei mame un fiu nu poate greşi."
"Annie Keel e nevinovată. Eliberaţi-o sau se va face dreptate. Aveţi cinci zile."
Cei ca Annie primesc aşa ceva tot timpul. De la ucigaşi, casnice... Ce ne pasă?
Nu ne-ar păsa. Dar poate ieşi pentru bună purtare. Dacă asta pică,
avocatul ei merge cu cazul la Curtea Europeană a Drepturilor Omului.
Cel care a trimis asta pretinde că are dovezi că ea e nevinovată.
Ce efect are asta asupra noastră?
- Sau, mai bine zis, asupra mea? - Integritatea aduce voturi.
Şi populaţia n-o vrea liberă pe Keel. Orice crede el, avem dovezi de la proces
care arată că ea a făcut ceea ce a mărturisit.
Deci vrei ca eu să tai răul de la rădăcină ca să te scutesc de o neplăcere?
Bineînţeles. Face parte din munca ta.
Mulţumesc.
Ai auzit de folosirea computerului?
E bun dacă persoana care îl foloseşte se pricepe. Pe mine mă zăpăceşte.
Confuzia duce la frustrare şi ştii ce se spune despre o femeie frustrată.
Că are nevoie de-o întâlnire pe cinste.
Aş putea să te învăţ să-l foloseşti. Poţi scana şi arhiva documentele.
Salvezi şi nişte copaci totodată.
- Lasă-le, lasă-le, le iau eu. - Am nevoie de cea albastră.
- Te simţi bine? - Spatele meu.
- M-ai chemat. Care-i treaba? - Habar n-am.
- Îţi aminteşti anii '70, Grace? - Da, dar încerc să-i uit.
Anul 1975, ca să fiu mai exact. Tu ce făceai, Mel?
Îl aşteptam pe '76.
Anul 1975. Legea discriminării sexuale a fost adoptată...
Nici nu mă născusem în '75. Cât de bătrână par?
Jaws era filmul preferat, Thatcher a ajuns la şefia partidului.
- Meciul Anglia-Cehoslovacia 1-0. - Aici nu s-a schimbat nimic.
T-Rex, pantaloni bufanţi, muzică bună... pe care n-o s-o cânt.
Şi Annie Keel. A pledat vinovată la două capete de acuzare de omor.
A luat două sentinţe consecutive pe viaţă, cu recomandarea de a nu fi eliberată.
Îmi amintesc poveştile. Şi-a ucis soţul şi un copil al vecinilor.
Bravo, Mel!
Giles Mantel, în vârstă de opt ani...
Sam Keel, singurul ei fiu a supravieţuit.
De ce ne preocupă o femeie care s-a recunoscut vinovată?
La proces Annie Keel a pretins că ea, Jeff Keel şi copiii
erau singuri în casă în noaptea crimelor.
Cel care a trimis aceste ameninţări pretinde că are dovezi că n-a fost aşa.
Niciun guvern în toate minţile n-o va elibera. Sau pe Myra Hindley.
Toate e-mail-urile au o adresă IP pe care o putem urmări până la server.
Serverul ne dă adresa de domiciliu. Mergem la el acasă
şi-i spunem să nu mai trimită ameninţări şi să rămână la felicitări de Crăciun.
Spence, eşti un zeu. E numai al tău. Dar întâi verifică familia Mantel.
Reese Dickson vrea s-o elibereze. Ce să fac? Să stau cu mâinile-n sân?
- Hai să discutăm înăuntru. - De ce? Te preocupă ce cred vecinii?
- Am renunţat de mult la asta. - Dl şi dna Mantel?
- Da. - Cine vrea să ştie?
- Detectiv Spencer Jordan. - Detectiv Amelia Silver.
- S-a renunţat la acuzaţii. - Mary, aşteaptă înăuntru.
Doamnă Mantel, nu-i vorba despre atacul de la închisoare.
- Avem nişte informaţii noi. - Despre procesul lui Annie Keel.
- Pentru reevaluarea verdictului. - Pentru verdict?!
- De ce Dumnezeu... - Mary, du-te înăuntru.
Dnă Mantel, aveţi acces la... sau poate aţi primit un e-mail?
- Du-te înăuntru, Mary. - Dle Mantel, ştiu că vă este greu...
Ştiţi?! Ce ştiţi? Singurul lucru pe care vrem să-l vedem
este Annie Keel spânzurată de un lampadar.
Dacă informaţiile voastre fac posibil acest lucru, chemaţi-mă.
Altfel, staţi departe de familia mea.
Asta este o pierdere de timp.
Am citit despre Annie Keel. Ştii ceva? Sunt de acord cu el.
Du-te la arhiva metropolitană. Avem nevoie de probele medico-legale.
Trebuie să fi ajuns autorizaţia trimisă prin fax.
Patrick şi Mary Mantel n-au fost prea bucuroşi să ne vadă.
- Şi nu-i învinuiesc deloc. - Nu-ţi face griji.
Frankie!
- Arhiva metropolitană. - Bine.
Nu are logică. N-a avut niciodată. Brutalitatea crimelor!
Faptul că Annie l-a omorât pe cel mai bun prieten al fiului ei
pentru că s-a întâmplat să doarmă la ea. Să fim serioşi!
Mereu m-am gândit că autoînvinuirea ei e cam dubioasă.
Dar n-a negat niciodată acea vină.
Nu. O vină pe care a acceptat-o mult prea repede.
Avocatul ei trebuia tras la răspundere.
E teoria ta că femeile nu ucid decât dacă le stă ceva în cale?
Noul iubit vrea femeia, dar nu şi copiii? Uneori oamenii nu respectă regulile.
Aşa este. Dar ar putea măcar să pună întrebarea.
Ce i-a stat ei în cale de a simţit că micul Giles Mantel trebuie să moară?
Pe viaţă pentru o viaţă. Aşa a spus judecătorul. Nu mai înseamnă nimic?
Patrick, de ce nu mergem undeva unde este cald? Ce crezi?
Curtea Europeană a Drepturilor Omului. Acolo merge avocatul cu cazul ei.
Drepturile omului!
Cum rămâne cu drepturile lui Giles?
Cine protejează drepturile lui, amintirea lui? Noi!
Da. Tu şi cu mine! Noi.
Nu pot, Patrick. Mă înţelegi? Hai să plecăm, te rog.
Să plecăm? Cum am putea să plecăm şi să-l părăsim?
N-am discutat că ne vom petrece timpul împreună? Că mergem să vedem lumea?
S-a întâmplat asta! Deschide naiba ochii! Despre fiul tău se vorbeşte.
Trebuie să-l protejăm. Annie Keel trăieşte încă. Fiul ei trăieşte încă!
Iar fiul nostru e mort. Nimic nu va schimba acest lucru.
Bună, sunt Alex.
Îmi pare rău, dar tu eşti singura care mă poate ajuta.
Dacă îi dau drumul...
va încerca să mă găsească.
Tu eşti singura care ştie cine şi unde sunt.
Te rog, Joanne, trebuie să te văd.
Bine, mulţumesc.
Da?
Suntem detectivii Spencer Jordan şi Amelia Silver.
Am venit să colectăm nişte probe.
Care este primul lucru pe care-l observi la aceste notiţe?
Nu sunt oficiale.
Sunt şi nişte goluri, de parcă cineva s-a chinuit să ţină pasul cu ce se spune.
Să fie copii?
De la ce? Originalele sunt ţinute la tribunal.
Cel care le-a dactilografiat trebuie să fi fost la proces.
- Unul dintre juraţi? - Sau cineva din public.
Asta ar însemna destulă muncă. Marile procese de crimă atrag mulţimile.
Jumătate din populaţia ţării a fost obsedată de Annie Keel.
- Are chiar şi un site web. - Glumeşti?!
Nu, e condus de fanii ei. Îmi dai altul?
- Ai navigat vreodată pe net? - Nu, nu e de mine.
Acces nelimitat la cei mai ciudaţi oameni de pe planetă.
E perfect pentru tine.
Ce vrei să spui cu asta?
1975? Dacă sunt aici, nu sunt sigur că a mai rămas ceva după atâţia ani.
- De unde ştii unde e fiecare lucru? - Nu ştiu, dar aici sunt
toate probele din anii '70. Dacă există, sunt aici undeva.
Sectorul acesta este numai pentru anul 1975.
Puteţi începe de aici.
Lăsaţi-le aşa cum le-aţi găsit.
Reese Dickson, avocatul lui Annie Keel.
Ea este înăuntru?
Mulţumesc.
Iar a venit avocatul tău.
Cineva a încercat să-i revopsească maşina când a plecat ieri de aici.
Te simţi bine?
Nu-l plătesc...
şi totuşi vine mereu să mă vadă.
Şi care-i problema?
Am vorbit numai despre acest moment...
şansa eliberării mele.
Asta a menţinut conversaţia pe tot parcursul acestor ani.
Dacă vom câştiga acest apel...
ar putea deveni realitate.
Preferam să discutăm despre asta.
- Bună, Annie. - Bună.
O să ne ia ore întregi. Uită-te prin câte trebuie să trecem.
- Aţi citit ziarul de dimineaţă? - Nu, de ce?
- S-a găsit o femeie într-o valiză. - Nu se poate!
- O femeie întreagă? - Da.
O femeie întreagă.
Cine-a zis că bărbaţii nu ştiu să împacheteze?
E îngrozitor!
Hai să găsim ce ne trebuie şi să plecăm de aici.
Annie Keel fost foarte frumoasă.
25 de ani în spatele gratiilor şi-au lăsat amprenta.
Zău aşa, nu-i nimic aici!
N-aş spune asta.
Se pare că tot ce-i aici e de la procesul lui Annie Keel.
Cele mai multe sunt din dormitorul fiului ei. Camera lui Sam.
- Arăţi minunat, Annie. - Deci ţi-au atacat maşina?
Nu s-a întâmplat nimic.
Ascultă, cred că avem o şansă reală să te scoatem de aici.
Annie?
Mi-au luat cel mai important lucru din viaţa mea.
Pentru asta mă lupt. Pentru libertatea ta.
Fiul meu. Mi l-au luat.
Dacă el ar fi vrut, m-ar fi găsit până acum.
- Nu mai există nimic pentru mine. - Ba da. Poţi începe o nouă viaţă.
Să n-o luăm de la capăt. Ştii că am aranjat totul...
Ştiu unde sunt şi ştiu ce se va întâmpla mâine.
Sigur că eşti speriată. Ai ispăşit o sentinţă pe viaţă.
Bine...
Dacă vrei cu adevărat, putem uita totul.
Rămâi închisă aici şi nu-ţi vei găsi fiul niciodată.
Cine ştie ce i s-a spus sau ce a fost făcut să creadă.
Nu ştiu de ce mă tem mai mult...
Să mor aici sau să găsesc un fiu care n-o să vrea să mă cunoască.
Uită-te la tine. Eşti o femeie frumoasă.
Mai ai timp să te bucuri de viaţă.
Dar tu trebuie să decizi. Eu nu pot lupta în locul tău.
Mă ajuţi să-l găsesc? Mă ajuţi să-l găsesc pe Sam?
Sigur că te ajut. Am să te ajut să începi o nouă viaţă.
Nu există nimic de care să-ţi fie teamă.
Cum am să te răsplătesc pentru toţi aceşti ani?
Îmi asculţi temerile prosteşti. Este o răsplată suficientă.
Să ne concentrăm pe cum vom alcătui acest caz.
25 de ani! Frate, ce repede au trecut.
Femeile sunt crescute să fie modeste...
atente...
- Grijulii. - Cât de adevărat, Grace!
Dacă n-aş fi ştiut dinainte,
aş zice că un bărbat a făcut asta, nu o femeie.
De ce?
Annie Keel îşi omoară soţul.
Asta aş putea s-o înţeleg oarecum, dar de ce copilul altcuiva?
Copilul unui vecin. Ani întregi a fost maltratată de soţul ei,
dar Giles Mantel era doar un băieţel nevinovat. Asta nu-i ţinta unei femei.
- Avem o dubă plină cu aşa ceva. - Aş vrea să ajut, dar mă doare spatele.
Nu, nu, odihneşte-te. Spencer are nevoie de exerciţii.
- Poftim? - Frankie va fi foarte încântată.
Îmi place asta în mod special.
- Principiul schimbului lui Lockard. - Nu înţeleg.
Când două obiecte se întâlnesc şi se ating schimbă ceva între ele.
Ce înseamnă asta?
- Te simţi bine, Annie? - Mai spune-mi despre vacanţa ta.
E timpul pentru închiderea celulelor. Mâine aduc nişte fotografii.
Ce culoare avea marea?
Era atât de limpede încât puteai vedea fundul şi n-a plouat deloc.
- Şi culoarea? - Culoarea?
Albastră. Albastră ca turcoazul.
Aşa ar trebui să fie mereu. Pungi cu probe. E ca la Crăciun.
Ar trebui să-ţi ajungă pentru început.
- Ştim de unde a sunat individul? - Nu, dar ştie să evite urmărirea.
Şi probabil că intră online de pe un mobil cu cartelă
care nu are nevoie de o adresă stabilă.
N-am putea urmări chiar telefonul mobil?
Fără adresa exactă n-o putem face decât pe 2.5 km pătraţi.
În Londra înseamnă câteva mii de case şi asta ia timp.
- Dar el nu ştie cât timp va lua. - Eu zic că ştie
cum funcţionează sistemul şi ce mişcare vom face în continuare.
Zice aşa: "În ochii unei mame un fiu nu poate greşi. Annie Keel e nevinovată".
"Eliberaţi-o sau se va face dreptate." Dar nu-i vorba de ea, ci de fiul ei.
Aveţi grijă.
- Poţi aduna lucrurile alea? - Da, mă descurc.
Joanne.
În atenţia dnei Joanne McKenzie de la Protecţia Copilului.
Mă voi pensiona în curând. 35 de ani.
Probabil am încredinţat peste o mie de copii prin tribunal,
le-am schimbat domiciliul, încercând să le ofer puţină alinare.
Şi numai o singură dată m-am implicat personal.
Mama încă îţi scrie?
În fiecare săptămână.
Luni dimineaţa scrisoarea ei e prezentă.
"În atenţia dnei Joanne McKenzie."
E ciudat, nu ştiu de ce presupune că sunt căsătorită.
După procesul ei, când...
părinţii mei adoptivi
au încercat să vândă presei povestea mea...
De asta te-am încredinţat altei familii, cât mai departe posibil.
Dar eram tot fiul lui Annie Keel.
M-am întors la tine fiindcă ştiam că mă vei ajuta.
- Îţi cer să mă ajuţi din nou. - Desigur.
Dacă Annie Keel sau altcineva încearcă să mă contacteze...
nu le vei spune.
E clar că are un plan şi putem presupune că ştie să-l execute.
- Planul este... - Să-l omoare pe Sam, fiul lui Annie.
Încercăm să-l găsim pe ofiţerul de legătură, printre alte lucruri.
Aşadar în acest moment al investigaţiei
tot ce avem pentru a continua este Frankie...
şi punguţele ei cu probe.
Măi să fie!
Am un fiu. Max.
Are ochii tăi.
În clipa în care am văzut-o pe Jane m-am îndrăgostit de ea.
Pierderea ei mă înspăimântă mai mult decât orice.
Nu i-ai spus.
Soţia şi fiul tău nu ştiu?
Ei sunt tot ce am.
Frankie!
- Ce faci? Te-ai gândit să baţi? - Scuze.
Cât de multe poţi obţine din probe? Doar din ele.
Dacă am avea măsurătorile scenei crimei, aş putea să obţin mai mult.
Şi dacă aducem scena crimei la tine?
- Cum? - Reconstruim scena crimei.
- Unde? - Aici.
Ai face asta pentru mine?
Da.
Aşa...
Salutare!
Vrei să discutăm?
Dumnezeule...
Da!
Bună!
Mi-a pocnit ceva în spate, chiar în partea asta. Îmi faci un masaj?
- Bine. - Scoţi totul.
Dacă vreau să te aud?!
Aşa e mai bine?
Ce ciudat.
Dacă vrei să vorbeşti cu mine,
apasă pe butonul de volum
şi activează microfonul computerului.
O fi ăsta de aici?
Vrei să vorbim despre Annie?
Da, te rog!
L-am scanat şi nu are nimic metalic. Să vedem ce-i înăuntru.
Voi căuta salivă pe sigiliu,
dar dacă e de la aceeaşi persoană, mă îndoiesc că ar fi atât de proastă.
Ros, testezi asta, te rog? Mulţumesc.
Este o jucărie.
E "Războinicul Singuratic", să fiu mai exact.
A avut parte de ceva acţiune. Hainele-i sunt pătate cu sânge.
- Frankie. - Da.
Ai vreodată senzaţia că suntem folosiţi?
Care sunt şansele ca sângele de pe el să fie al lui Giles Mantel?
Aşa să faci...
Trebuie să plec. Mi-a făcut plăcere să vorbesc cu tine.
Nu pleca. Stai, stai!
Drăcie!
Sângele de pe haine are grupa lui Giles, la fel şi ADN-ul.
Noi credem că figurina a fost luată de cel care a comis crimele.
Asta ne trebuia!
N-a fost înregistrată ca probă. Sugerează că acolo a mai fost cineva.
N-o să treacă de la sine, nu-i aşa?
Nu. Facem tot ce putem să-l găsim pe fiul lui Annie Keel.
Dar când ea a fost condamnată, el a fost dat spre adopţie. Avea 16 ani.
- A dispărut de pe faţa pământului. - Vezi tu...
cea mai mare teamă a şefilor este că vei dovedi că Annie e nevinovată.
Nevinovăţia costă bani. Nu mai vorbim de câte neplăceri.
- Adevărul şi numai adevărul. - Încă mai crezi în asta?
Da, încă mai cred.
- Presa va avea ce sărbători. - Mai e ceva cu biletele anonime...
Crezi că Annie Keel s-a sacrificat pentru altcineva?
E foarte frumoasă.
- Nu-i pot spune, Joanne. - Au redeschis cazul.
Dacă poliţia încearcă să te găsească?
- Ai promis că nu le vei spune! - Şi-mi ţin promisiunea.
Dar ar trebui să spui familiei, măcar soţiei tale.
- Bună, mamă! - Să mergem acasă.
Îi voi spune. Dar nu acum.
Bună.
Bună!
Cum a fost azi?
Nu prea rău.
Numele fiului nostru e în toate ziarele.
"S-au primit noi informaţii". Îţi vine să crezi?
Poliţistul ăla, Boyd, crede că există întrebări fără răspuns.
Ce întrebări?!
Ce încearcă să demonstreze?
Nu mai există dreptate pe lumea asta.
Dar spune ceva!
Ce să spun?
Vorbesc despre fiul nostru. Îi iau tot ce i-a mai rămas, demnitatea!
El nu mai este, Patrick!
Nu contează ce spun sau ce fac.
Demnitatea i-a fost luată în ziua în care a murit.
Nu pot... Nu pot să fac asta.
Asta?!
Aici nu-i vorba de tine. E vorba de Giles.
E vorba de fiul nostru pe care trebuie să-l protejăm.
Giles este mort. Indiferent ce se întâmplă acum, el e mort.
O fi el mort, dar tot trebuie să luptăm pentru el.
Să ne asigurăm că acea femeie putrezeşte în închisoare!
De ce nu poţi spune niciodată ceea ce gândeşti?
De ce? Haide.
Spune-o. Spune ce n-ai îndrăznit niciodată să spui. Spune-o!
Am 52 de ani...
şi nu mi-a mai rămas nimic de spus.
Toată viaţa mea... am trăit cu moartea.
Ce vrei să fac? Să-i întorc spatele?
Cred că trebuie să faci ceea ce crezi că e corect.
Dacă te simţi mai bine luptând pentru el, atunci fă-o.
Dar eu vreau să trăiesc.
Un ursuleţ lângă pat. Aşa. Acum căţelul.
Acum jocul. Aici.
E bine. Francis, încearcă să pui bucata aia aici.
E perfect.
Nimic în 20 de ani şi acum de două ori într-o zi?
Mă bucur să te văd.
E în ziua în care ai plecat. Ziua în care ţi-ai schimbat numele.
La şcoală devine din ce în ce mai greu.
Nu prea pot să mă concentrez şi nu-i corect faţă de copii.
De ce nu te-ai dus să vorbeşti cu cineva? Eşti cel mai îndreptăţit.
Am discutat. O dată.
Mi-a spus că mi-am blocat aproape complet orice amintire a...
a evenimentului.
Şi, să fiu sincer, mi-a convenit de minune.
Şi acum au revenit?
Am nişte visuri despre noaptea aceea.
Giles... zăcând acolo.
În vise...
parcă am făcut ceva...
dar nu-mi amintesc ce anume.
Doamnelor şi domnilor...
- Doctor Frankie Wharton. - Mulţumesc.
Din fotografiile de la locul crimei şi din probele de la arhive
am recreat dormitorul lui Sam Keel.
Covorul original, lenjeria de pat, tapetul şi jucăriile sunt toate aici.
Războinicul Singuratic nu se află în nicio fotografie,
deci a fost luat înainte să ajungă poliţia.
Am reexaminat şi cuţitul de care zicea Annie că s-a folosit.
Şi, împreună cu raportul patologic, nu se leagă.
Cuţitul de la proces n-a fost arma crimei?
Cuţitul cu care s-au comis crimele a tăiat uşor ţesutul, chiar oasele.
Ăsta-i un cuţit de bucătărie. Nu putea să provoace asemenea răni.
S-a crezut că Jeff Keel a murit primul.
Da, Jeff Keel a fost omorât în patul lui, în camera alăturată,
apoi ucigaşul a venit aici, deoarece am găsit sângele lui Jeff.
Prietenul lui Sam, Giles, care rămăsese peste noapte, dormea în patul lui Sam.
Şi era îmbrăcat cu o pijama de-a lui Sam.
Giles a murit când i-a fost tăiat gâtul.
Sângele împrăştiat este dovada. A sărit în capătul îndepărtat al camerei,
scăzând distanţa pe măsură ce inima sa a rămas fără sânge.
Dar Giles a avut mai multe răni de cuţit.
Arătând că atacul a devenit mai frenetic.
În dormitorul lui Sam au fost descoperite două grupe de sânge.
A lui Giles Mantel şi a lui Jeff Keel. Eu am descoperit
a treia grupă care a fost trecută cu vederea în ancheta iniţială.
Pe bluza pijamalei lui Giles am găsit urme de sânge grupa O negativ.
- Ce grupă are Annie? - B negativ.
- Şi Sam? - La fel. Dar aici n-am găsit.
Cu adevărat derutant este faptul că singurul sânge găsit pe cuţit
este al lui Giles şi este singurul sânge găsit pe cămaşa lui Annie.
- Să fi fost implicat altcineva? - E prea devreme să ştim.
Un singur lucru mă sâcâie.
Unde era Sam în tot timpul ăsta?
O acuzi pe mama ta?
S-a măritat cu un bărbat care mă ura, un bărbat pe care eu l-am urât.
Încă mă gândesc la el.
Dar una e să-l omoare pe el şi alta să-l omoare pe Giles. De ce?
A fost cel mai bun prieten al meu.
Nu înţeleg. Niciodată n-am înţeles.
Era deprimată. N-a avut la cine să apeleze.
Pe vremea aceea se droga cu cocaină, ştii asta.
Da.
Şi mă simt vinovat pentru că nu i-am dat măcar o şansă.
O parte din mine vrea ca ea să stea toată viaţa în închisoare.
În felul acesta nu trebuie să mai am de-a face cu asta.
E chiar atât de rău?
Poate i-am întors spatele din cauza unui lucru pe care nu mi-l scot din cap.
Îmi amintesc de parcă s-ar fi întâmplat acum câteva minute.
Eram la tribunal. Abia se pronunţase sentinţa. Ea a vrut să mă vadă.
Eu am urlat la ea...
dar ea mi-a zâmbit.
Dosarul apărării lui Annie Keel.
Copil unic, din părinţi săraci, a fost maltratată de tatăl ei.
La 14 ani devine prostituată. Fiu ei Sam este rezultatul uneia dintre întâlniri.
La 18 ani îl cunoaşte pe Jeff Keel care i-a fost avocat la un caz.
Se căsătoresc la puţin timp după asta.
Ea nu dă niciun semn de comportament vicios, violent sau iraţional,
de fapt, e exact invers.
Avem caracterizarea unei criminale
care nu se potriveşte sub nicio formă cu profilul unui ucigaş de copii.
Şi cine se potriveşte profilului? Patrick Mantel? Sam? Cine a mai rămas?
Nu ştiu, Spence. Eu pot să analizez doar ce este aici, nu ce nu este.
Cămaşa de noapte a lui Annie era plină de sângele lui Giles. L-a ţinut în braţe.
Presupunând că Annie a dat peste oribila scenă, poate a încercat
să aranjeze puţin lucrurile. Poate pentru ca băiatul să stea comod.
- Remuşcare. "Ce-am făcut?" - Sau confuzie totală.
Dă peste o scenă de groază şi încearcă să înţeleagă ceva.
Dacă i-a înjunghiat pe amândoi, n-ar fi avut pe ea şi sângele lui Jeff?
- Mai mult decât probabil. - Şi s-au găsit niveluri mari
de alcool şi cocaină în sângele ei. Abia dacă-şi putea scrie numele.
După analiza unui expert, declaraţiile au fost modificate la o dată ulterioară.
Cu asta putem continua. Ofiţerul anchetator a fost John Fontain.
Pe care, din păcate, îl cunosc.
De ce au oamenii o problemă cu femeile care ucid? Eu n-am.
Ce vrei să spui?
Dacă am aplica pedeapsa cu moartea, nu ne-am necăji cu asta.
- Vorbeşti serios? - Bineînţeles.
- Viaţă pentru viaţă. Ea a luat două. - Şi noi am rămâne fără muncă, amice.
Domnul Fontain?
- Ne pare rău că vă deranjăm. - Nu sunt religios, lăsaţi-mă-n pace!
Sunt detectivul Spencer Jordan, ea este detectiv Amelia Silver.
- E vreo problemă? - Nu-i nicio problemă. Det. şef Boyd.
Da, îl cunosc.
Revizuim cazul lui Annie Keel.
- Ce-i de revizuit? - A apărut un posibil martor.
Criminaliştii analizează probele. Noi vrem să revedem faptele cu dv.
Zău?
Bine, scumpo.
La ora 1:30 dimineaţa am fost chemaţi la reşedinţa familiei Keel.
Unde am găsit-o pe Annie Keel destul de tulburată,
acoperită de sânge şi cu un cuţit în mână.
Înăuntru l-am găsit pe Jeff Keel, era mort.
Şi în camera copiilor am găsit trupul mutilat al lui Giles.
Intestinele îi atârnau pe-afară. Să continuu?
- Ştim ce s-a întâmplat. - Ştiţi?! Ce anume ştiţi?
Aţi fost acolo? Nu.
Şi-atunci ce ştiţi? Te rog, lămureşte-mă!
Ştim că dovezile nu se potrivesc cu sentinţa.
A mărturisit. A semnat o declaraţie cu propria mână.
Chiar aşa?
33 de ani am fost în poliţie.
Tu nici nu erai născută când am ridicat cadavrul acelui copil
şi acum vii să mă acuzi că am greşit un caz?! Asta este?
Gata, gata. Noi urmărim linia investigaţiei.
Annie Keel este vinovată! Ea i-a omorât!
Şi-acum ia căraţi-vă amândoi!
Cred că a mers bine.
Tot mai crezi că ea trebuie condamnată la moarte?
- Domnul Boyd? - Nu chiar, dar da.
Sunt Reese Dickson, avocatul lui Annie Keel.
Ancheta dv. ar putea dăuna sănătăţii mentale a clientei mele.
Sănătatea ei mentală va suferi
dacă îşi petrece restul vieţii închisă în cazul în care este nevinovată.
Nu se discută vinovăţia sau nevinovăţia clientei mele.
Am făcut aranjamentele pentru a o chestiona pe Annie Keel.
Tot ce vă rog este s-o trataţi cu blândeţe.
Aţi venit aici să-mi spuneţi asta?
Şi să vă întreb de ce aţi decis să redeschideţi cazul.
Cineva crede că e nevinovată şi are dovezi vitale pe care ni le arată.
Aveţi vreo idee cine ar putea fi acel cineva?
Asta ar trebui s-o întrebaţi pe clienta dv., dle Dickson.
Ţi-o aminteşti pe Vicky Nolls? Tocmai a născut gemeni.
N-ai întrebat niciodată.
Toţi ceilalţi au întrebat, dar tu nu.
Ai mărturisit şi eşti în închisoare. Ce-ar trebui să te întreb?
- Majoritatea întreabă. - Eu nu sunt majoritatea şi nici tu.
Aici se află totul despre ceilalţi. Uneori şi fără să pui întrebări.
Poate că ştiu deja răspunsul.
- Ce vrei să spui? - Ştii ce vreau să spun.
Cred că eşti vinovată.
Numai că nu ştiu de ce anume.
Ce faci?
Te părăsesc. Ceva ce ar fi trebuit să fac acum 25 de ani.
Haide, spune-o.
Spune ce-ai vrut mereu să spui. Haide. Spune-o!
Te părăsesc, Patrick.
- Te rog să mă laşi să plec. - Tu nu pleci nicăieri!
- Dna detectiv Silver? - Da.
- Cristoase! Vă simţiţi bine? - Vreau să vorbesc cu dv.
- Am câteva întrebări să vă pun. - Sigur. Se pare că suntem singure.
E în ordine. Nu-i ceva oficial. Am doar câteva întrebări.
Bine, poftiţi.
Cu ce pot să vă ajut?
Este evident că aţi fost lovită, poate nu pentru prima dată.
Daţi-mi voie să vă ajut.
Cum pot fi exprimaţi atâţia ani de vinovăţie?
Vinovăţie?
Închisoarea este în minte. Când mintea e în închisoare, nu contează unde te afli.
- Te simţi bine? - Da, da. Doar un pic... ştii tu...
400 de femei închise şi frustrate. O bună parte din ele în...
chinurile tensiunii premenstruale. Poate ar fi bine să aştept în maşină.
Alţi bărbaţi şi-ar da braţul drept să fie în locul tău.
Nu pentru braţul drept îmi fac eu griji acum.
Soţul dv. v-a mai lovit?
A fost frumoasă.
Scuzaţi-mă, cine a fost frumoasă?
Annie Keel.
Bărbaţii se îndrăgosteau inevitabil de ea.
Nu era vina ei. Ea voia doar să fie iubită.
Pentru Jeff a fost un element de decor, un bun.
De ce vor bărbaţii să stăpânească femeile?
Jeff Keel a fost respectat ca avocat de drept penal?
Da. Seratele lui erau foarte interesante, dacă nu chiar înfricoşătoare.
De ce?
Jeff a reprezentat crema fraternităţii infractorilor londonezi.
Deseori invita diavolul la cină.
Împreună cu vecinii lui cumsecade din clasa mijlocie.
Îmi amintesc că la una din petrecerile lui
a fost un tânăr deosebit de ciudat şi foarte slugarnic cu Annie.
Jeff n-a suportat deloc bine.
Şi deodată acest tânăr l-a ameninţat pe Jeff.
Din câte-mi amintesc... seara s-a sfârşit foarte rău.
- Vă amintiţi numele tânărului? - S-a întâmplat acum 25 de ani.
L-am întâlnit doar o dată. Nu era musafir obişnuit.
Aceşti oameni erau dintr-o altă lume. O lume cu reguli foarte diferite.
Nu-i bine.
- Ce nu-i bine? - Spatele meu.
- Dle detectiv şef. - Şi sergentul meu.
- Detectiv Spencer Jordan. - Reese Dickson. O scot acum.
Nu întârzie mult.
Timpul este foarte nedrept cu femeile.
Trebuie să muncim de două ori mai mult decât bărbaţii.
Aş vrea să am timp...
Cum aveţi dumneavoastră.
Am văzut fotografii ale lui Annie Keel. A fost superbă.
Eu n-am putut să fiu niciodată ca ea.
Mi-am dorit să fiu.
Şi Patrick a dorit. Îmi tot spunea: "Tu de ce nu poţi să fii ca Annie"?
Bună, Annie!
Detectivul şef Peter Boyd şi detectivul Spencer Jordan.
Dnă Keel, vă mulţumesc că aţi ve...
pentru...
Luaţi loc, vă rog.
- Văd că s-au făcut progrese în poliţie. - Se lucrează la asta.
Şi de ce aţi venit?
Atât de mult mi-am dorit să spun cuiva.
- Oricui, chiar şi unui străin. - Ce să spuneţi?
Soţul meu a avut o aventură cu Annie Keel.
De ce n-aţi spus nimic la proces?
Patrick m-a convins că nu trebuie să spunem nimic.
De ce? De ce v-a zis să nu spuneţi nimic?
Fiindcă el a fost acolo.
Soţul meu a fost acasă la Annie Keel în acea seară.
- Am cercetat dovezile de la proces. - Scuzaţi-mă. Nu înţeleg. De ce?
Am primit informaţii despre caz, inclusiv un e-mail.
Cel care le-a trimis crede că sunteţi nevinovată.
Sunt şi nişte discrepanţe între dovezile testate de noi şi cele de la proces.
Am mărturisit şi mi-am ispăşit pedeapsa. De ce trebuie să faceţi asta?
Suntem poliţişti şi avem datoria să verificăm orice informaţie nouă.
- Este a lui Sam. - Pe ea este sângele lui Giles Mantel.
Iar poliţia a recuperat cu atenţie tot ce era acolo şi le-a depozitat.
Scuzaţi-mă...
Cine ar fi putut să ia jucăria din casă în acea noapte, dnă Keel?
Nu ştiu.
A fost luată în noaptea crimelor pe care le-aţi mărturisit.
Dar în declaraţie aţi spus că eraţi singuri.
Cineva trebuie să fi fost, dnă Keel, doar ne-a trimis jucăria.
Am spus că e suficient. N-aveţi dreptul. Şi-a ispăşit pedeapsa.
Patrick a aranjat ca Giles să doarmă acasă la Annie.
Ca să aibă pretextul să treacă pe-acolo să întrebe ce fac copiii.
- Eu l-am lăsat pe Giles. - La ce oră s-a întors Patrick?
După ştirile de la ora zece.
Avea nasul însângerat.
L-a lăsat pe fiul meu cu ea.
De ce? De ce-a făcut asta? De ce nu l-a adus acasă?
- Am să chem un ofiţer mai vechi. - Nu, nu trebuia să vin. Ce-am făcut?
Aţi făcut ceea ce trebuia venind aici. Pe cuvânt.
Staţi jos un moment.
Aşa. E bine.
Aceasta este pijamaua
pe care a purtat-o Giles Mantel.
Am verificat toate fibrele de covor şi îmbrăcăminte şi totul e bine.
Am găsit ceva, dar vreau să fac şi testul cromatografic.
Pentru cele manuale am ales infraroşu. Poţi să te ocupi de organizare?
Mel. Ce-a zis?
Mary l-a lăsat pe Giles la casa Keel. Şi seara s-a certat cu Patrick.
El s-a întors la Annie să rupă relaţia şi să-l ia pe Giles.
S-a întors foarte repede şi cu nasul sângerând.
Du-o în camera de interogatorii. Vin şi eu într-o clipă.
Trebuie să-l localizăm pe Patrick Mantel.
Dacă erai aici... dacă ai fi fost aici...
nimic din toate astea nu s-ar întâmpla.
Dar nu eşti şi e numai vina mea că nu eşti.
Eu şi mama ta... ne certăm.
Ne certăm.
În cameră a intrat detectivul şef Boyd.
Mary, vreau să repetaţi încet ceea ce mi-aţi spus mie.
Ar trebui să plec.
Vă fac să pierdeţi timpul. N-ar fi trebuit să vin aici.
- De ce n-ar fi trebuit să veniţi? - Cum rămâne cu Annie?
Nu ştiu. Nu mai ştiu ce să cred.
Era o femeie cumsecade.
Dar Jeff le-a făcut viaţa un chin ei şi lui Sam.
Annie a fost...
prostituată.
Jeff i-a spus lui, aşa cum ne-a spus şi nouă. N-a fost bine deloc.
Jeff i-a spus fiului lui Annie că ea a fost prostituată?
Era mereu foarte crud. Foarte crud.
Cum era Sam când era copil?
Avea un temperament instabil.
Îşi pierdea controlul pentru orice fleac,
dar Jeff a înrăutăţit lucrurile. Se lua mereu de el.
Şi el s-a răzbunat? Mă refer la Sam.
A fost un incident la şcoală. S-a găsit un cuţit asupra lui.
Cred că voia să se dea mare, să impresioneze ceilalţi băieţi.
Annie mi-a spus despre cuţit.
A fost un cadou.
Vă amintiţi cumva ce fel de cuţit a fost?
Vai de mine...
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro