Jurnalul căpitanului, data stelară 5784.2.
Răspundem la apelurile disperate de ajutor de pe o planetă necunoscută.
Ofiţerul meu ştiinţific, dl Spock, nu poate explica asta
din moment ce el a spus că nu sunt semne de viaţă pe planetă.
E bogată în depozite de kironidă... o foarte rară şi durabilă sursă de energie.
Sunteţi de pe nava stelară Enterprise?
Aşa e.
Alexander, la dispoziţia voastră.
Cânt, dansez, joc o varietate de jocuri
şi sunt un bun pierzător, un foarte bun pierzător.
Vă rog, încercaţi să ţineţi minte asta.
Acum, vreţi să mă însoţiţi, vă rog?
Cine sunt locuitorii acestei planete?
Platonienii. Sunt sigur că nu aţi auzit niciodată de noi.
Soarele nostru natal e Sahndara.
Cu milenii în urmă, chiar înainte să devină o novă, am reuşit să scăpăm.
Conducătorului nostru i-au plăcut ideile lui Platon... Platon, Platonius.
Înţelegeţi?
De fapt, actualul nostru rege filozof, Parmen,
uneori ne spune copiii lui Platon, deşi uneori noi ne gândim că am fi
mai degrabă copiii vitregi a lui Platon.
Scuzaţi-mă. Vă aşteaptă cineva.
Bine aţi venit în republica noastră. Care dintre voi e medicul?
Eu sunt. Care e problema?
Soţul meu. Piciorul lui. Veniţi pe aici.
Ce s-a întâmplat cu acel picior?
Bănuiesc că m-am zgâriat.
Nu înţeleg. Trebuia îngrijit imediat.
Ignoranţă totală.
Poţi face ceva?
Cu siguranţă voi încerca.
Infecţia e mare.
Să-ţi dau un hipo pentru a-ţi uşura durerea.
- Unde? - În braţ.
Philana, ei au venit să ajute.
Merită mai mult decât să moară...
Alexander, vorbeşti prea mult.
Traducerea în limba română: Bordea Gabriel Diacritice şi corectarea textului: Mr H.
Spaţiul... ultima frontieră.
Acestea sunt călătoriile navei stelare Enterprise.
Misiunea ei de cinci ani...
să meargă cu îndrăzneală acolo unde nimeni n-a mai fost vreodată.
STAR TREK
COPIII VITREGI AI LUI PLATON sezonul 3, episodul 10
Jurnalul căpitanului, data stelară 5784.3.
Dr McCoy se străduieşte să-l trateze pe conducătorul unui ciudat grup de oameni.
Când planeta lor s-a distrus, cu milenii în urmă
ei s-au transportat pe Pământ în timpul lui Socrate şi Platon.
După stingerea civilizaţiei greceşti pe care ei au idolatrizat-o,
au venit pe această planetă şi au creat pentru ei un tipar utopic după ea.
Care e prognoza ta, doctore?
Te voi anunţa când voi avea rezultatele.
Şi de acum înainte ar fi mai bine
dacă mi-aş manevra instrumentele fără ajutorul tău.
Bones, nu pot înţelege de ce o simplă tăietură poate deveni atât de gravă.
Nici eu, dar s-a întâmplat.
Cum să elimin o infecţie când tricorderul nu recunoaşte bacteria Platoniană?
Tot ce pot face şi asta va lua timp,
e potrivesc bacteria lui cu tip cunoscut şi să sperăm.
Piesa ta e în pericol.
Nu mai e acum.
- Am câştigat. - Bine jucat, Eraclitus.
Mulţumesc, Dionyd.
Aceste puteri de telekinetice ale voastre, de cât timp le aveţi?
Două şi jumătate...
Încă de când am sosit aici pe Platonius.
Cum e transmisă puterea?
Unde cerebrale.
Aceste unde încetează în timp ce dormiţi?
Nu, nu dacă ele sunt întipărite în conştiinţă.
Şi ce-i cu medicina?
De ce nu sunt doctori?
Nu am avut nicio nevoie medicală presantă pentru arta medicală.
În timp ce încă eram pe Sahndara, am instituit un program eugenic în masă.
Noi suntem rezultatul.
Reduşi la 38 de oameni, noi suntem perfecţi pentru utopia noastră.
Suntem făcuţi pentru contemplare şi încredere în propriile puteri...
şi longevitate.
Ce vârstă crezi că am?
Nu te teme. Nu sunt orgolioasă.
35.
Atât de mult?
Am oprit îmbătrânirea la 30.
Oricum, ai greşit cu vreo două mii de ani.
Am 2300 ani.
Ne-am căsătorit de foarte tineri.
Eu aveam doar 117 ani iar el avea 128.
Aşa că nu mai trebuie să ne mai mişcăm, darămite să muncim.
- De aceea nu mai aveţi rezistenţă? - Aşa e.
O crăpătură a pielii sau o tăietură poate fi fatală.
Fascinant.
Cred că experimentam manifestarea de telechinezie a delirului lui Parmen.
Scott către căpitanul Kirk.
Kirk către Enterprise.
Căpitane, suntem în mijlocul unei furtuni.
Nicio cauza perceptibilă. N-am mai văzut niciodată aşa ceva.
Acum sunt turbulenţe de gradul 10.
Giroscoapele de urgenţă şi stabilizatoarele sunt la maxim.
Dacă o ţine aşa, căpitane, nu putem rezista!
Motoarele la viteză maximă. Scoate-o de pe orbită şi du-o în spaţiu.
Am încercat asta, domnule.
E ţinută strâns.
Atunci nu ai altceva de făcut decât să aştepţi vreme bună.
În regulă, căpitane.
Mintea lui Parmen nu e... Fereşte!
Nu doar aruncă cu mobilă, ci distruge şi Enterprise.
Bones, opreşte-l repede.
Ajutor! Salvează-mă!
Alexander...
Stai în spatele meu.
Mintea lui mă va găsi oricum.
Nu-l salva. Lasă-l să moară.
Ceilalţi se vor omorî unii pe alţii încercând să-i ia locul.
Injecţia! Acum, doctore!
Nu pot să respir.
Mă sufoc.
Bones!
Scutură-l. Întrerupe-i concentrarea.
Kirk către Enterprise.
Scott de pe Enterprise.
E în regulă, căpitane.
Turbulenţele s-au redus.
Bun. Vei descoperi că poţi să părăseşti şi orbita.
Vezi ce avarii sunt şi repară tot ce e necesar.
Da, căpitane.
Nu ştiu cum vă pot mulţumi îndeajuns,
nu numai pentru Platonieni, ci şi pentru mine.
Nu e necesar.
Alexander, arată-le oaspeţilor noştri aripa sudică.
Trebuie să ne reîntoarcem pe navă.
Mai bine aşteptăm până când îi cedează febra.
Păi... în acest caz, vom rămâne.
Orice vreţi, doar cereţi-mi.
- Orice. - Mulţumesc, Alexander.
Mi-ai salvat viaţa.
Cred că ar trebui să-ţi spun că...
Să îmi spui ce?
Doar că nu am ştiut niciodată că există oameni ca voi.
Unde e toată lumea?
Sunt toţi în camere... meditând.
Alexander...
ceilalţi Platonieni sunt ca tine?
Cum adică ca mine?
Care nu au abilităţi de telechinezie.
Credeam că vei spune de dimensiunea mea...
deoarece ei se distrează pe seama dimensiunilor mele.
Dar, ca să-ţi răspund la întrebare, eu sunt singurul fără ea.
Am fost adus aici ca bufon al curţii.
De aceea sunt sclavul tuturor şi trebuie să fiu pretutindeni
şi nu fac niciodată nimic bine.
Cum se obţine această putere?
Din câte ştiu eu, apare cândva după naştere.
Ei spun că sunt înapoiat şi sunt, la fel şi voi.
Îmi pare rău. Nu trebuia să spun asta.
Nu îţi face griji pentru asta.
Noi suntem fericiţi fără ea.
Ştii, cred că sunteţi.
Ascultă, de unde vii,
sunt mulţi oameni fără putere şi de mărimea mea?
Alexander, de unde vin eu,
mărimea, forma sau culoarea nu contează
şi nimeni nu are puterea.
Nimeni?
Cineva are nevoie de mine.
Căpitane, va fi foarte plăcut să plecăm de aici.
Asta s-ar putea să nu fie uşor dacă Parmen moare.
- Chiar şi dacă nu. - Da.
Aceasta utopie a lor e cel mai bine păstrat secret din galaxie.
Ascunzându-se de senzorii noştri, blocându-ne pe orbită...
toate astea se adaugă unui tipar.
Jim, născocirea mea chiar merge.
Febra a cedat. Şi ce puteri recuperative.
Infecţia a început să se elimine deja.
Dr McCoy, s-ar putea totuşi să vindeci banala răceală.
Acum e timpul cel mai bun să ieşim de aici.
Kirk către Enterprise. Scotty, răspunde.
Aici Scott, domnule.
Pregăteşte-te să ne teleportezi.
Mă tem că nu pot, domnule.
Totul e blocat.
Turbulenţele au lovit aşa de tare?
Nu e de la turbulenţe, domnule. Pagubele sunt minime.
Ce a cauzat asta?
Nu ştiu, d-le şi astea sunt faptele.
Poţi pleca în spaţiu?
Nu, domnule. Orbita e mai strânsă ca niciodată
şi comunicaţia sub-spaţială cu Flota Stelară e complet oprită.
În regulă, Scotty.
Rezolv eu de aici. Aşteaptă.
"Marele Pan sună din cornul sau Vestind timpul pentru rime"
"Cu copita sa, cu copita sa"
"Înainte, înainte în planul nostru"
"Vom face cum am început"
Brekekekekx...
brekekekekx...
koooax.
Excelenţa Voastră.
Parmen e suficient.
Regii filozofi nu au nevoie de titluri.
Aş vrea să ştiu de ce instrumentele navei şi armamentul e blocat...
şi de ce Enterprise e blocată pe orbită.
Căpitane, te rog. Te înşeli, te asigur.
Parmen, am vorbit cu inginerul de la bordul navei.
Noi v-am arătat buna noastră credinţă.
Acum arătaţi-o voi pe a voastră.
Vreau ca nava să fie eliberată imediat.
Plăcerile, căpitane.
Lasă-mă să-ţi amintesc că eu sunt capul acestui principat.
Oaspeţii nu dau buzna aici făcând cereri şi dând ordine.
Oaspeţi?
Tu nu ştii ce înseamnă cuvântul acesta.
Oaspeţii nu sunt trataţi precum nişte prizonieri.
Nu folosi tonul acesta cu mine.
Kirk către Enterprise. Recepţie.
Enterprise, răspunde.
Enterpri...
Nu pot lua legătura cu ei.
Clar, Parmen nu doreşte să se facă vreun contact cu Enterprise.
Ar putea avea nevoie de alte medicamente de pe navă.
De ce ar împiedica contactul?
Pentru a nu se ştii despre tratamentul său brutal
asupra unui căpitan al Flotei Stelare.
Nu, d-le Spock. Un lucru e sigur...
Parmen nu e îngrijorat în legătură cu demnitatea sau siguranţa mea.
De acord, căpitane.
Şi Parmen n-ar fi trebuit să te trateze aşa brutal
dacă ar fi avut vreo intenţie de a te elibera pe tine sau Enterprise.
Unde te duci?
Nu ştiu.
Nu vreau să plec, dar nu mă pot abţine.
Prietenoşilor oameni din spaţiu, vă suntem veşnic îndatoraţi.
Avem câteva daruri pentru voi.
Vă rog, acceptaţi-le ca simbol al recunoştinţei noastre.
Ele provin chiar din sursa noastră de inspiraţie.
Pentru nobilul nostru căpitan, scutul purtat de Pericle,
ca simbol al viteazului conducător de navă.
Tăcutului şi cerebralului domn Spock,
aceasta kithara, pentru a-i netezi fruntea mereu încordată.
Şi în cele din urmă, doctorului McCoy,
care a salvat Platonius şi pe soţul meu,
această colecţie de leacuri greceşti străvechi, scrise de Hipocrate însuşi.
Încă nu a fost eliberată Enterprise?
Căpitane, stai.
Ştiu la ce te gândeşti.
Umilele mele scuze.
Ai fost rău folosit.
În propria mea apărare permite-mi să spun
că boala mea a fost mai tulburătoare decât mi-am dat eu seama.
Sunt sigur, căpitane, că nici tu nu ai fost în apele tale
şi te-ai lăsat condus de temperament şi furie.
Spre deosebire de tine, totuşi, ce gândesc şi ce simt eu,
indiferent că e bine sau rău, e imediat transpus în realitate.
Deci, te rog, găseşte în inima ta iertare pentru mine.
Desigur.
A fost eliberată Enterprise?
Va fi în scurt timp.
Atunci o zi bună. Mulţumesc pentru daruri.
Pentru puţin. Dar mai e o ultimă cerere.
După aproape fatala mea infecţie, a devenit clar pentru noi toţi
că nu ne putem permite să nu avem un medic priceput.
De aceea, am vrea ca dr McCoy să rămână.
Îmi pare foarte rău, dar asta e imposibil.
Îndatoririle tale vor fi extraordinar de uşoare.
Vei fi liber să citeşti, să meditezi, să conduci experimente, orice doreşti.
Nu vei duce lipsă de nimic.
Răspunsul e nu.
Am vrea să o facem cordial,
dar suntem determinaţi ca tu să rămâi, doctore.
Dr McCoy ţi-a salvat viaţa.
Îmi pierd răbdarea, căpitane.
Şi tu te consideri discipolul lui Platon?
Noi am reuşit să trăim în pace şi armonie.
A cui armonie, a voastră?
Platon a vrut adevăr şi frumuseţe şi mai presus de toate, dreptate.
Dragul meu domn Spock, admit că circumstanţele ne-au forţat
să facem câteva modificări la ideile lui Platon
dar societatea noastră e cea mai democratică posibilă.
Oricine poate, în orice moment, să fie sau să facă orice doreşte
chiar să devină conducătorul lui Platonius dacă mintea sa e suficient de puternică.
Şi dacă nu e, e dat la o parte ca Alexander.
E, haide. Nu suntem copii.
În cultura voastră, dreptatea e dorinţa celor puternici.
E impus oamenilor prin forţa armelor şi a flotelor de nave spaţiale.
Dreptatea noastră e voinţa minţii mai puternice
şi eu o consider o mare îmbunătăţire.
Noi nu folosim arme pentru felul de brutalitate pe care îl practicaţi voi.
La revedere, căpitane.
Haide, doctore.
McCoy.
Nu mă pot mişca, Jim.
Mă vor ţine aici oricum.
- Pleacă, te rog. - Nu. Tu eşti doctorul.
Nu vor să te forţeze. Au nevoie de bunăvoinţa ta. Încearcă...
Căpitane, pleacă cât încă mai poţi.
Nu plecăm până când McCoy nu e eliberat.
Aici nu e Enterprise. Nu tu eşti la comandă, căpitane.
De ce mai discuţi? Scapă de ei.
Nu, draga mea. Asta ar putea să-l ofenseze pe bunul nostru doctor.
Doreşti să rămâi? Chiar te rog.
Ne-ai putea ajuta să sărbătorim aniversarea noastră.
În acest proces, sper să putem să te convingem
să te alături micii noastre republici.
Nu mă veţi convinge.
Eu cred că vom reuşi.
"Eu sunt Tweedledee El e Tweedledum"
"Doi astronauţi mărşăluind în ritmul tobei"
"Ne târâm printre mizerabile toves"
"Şi ne învârtim printre păsăroi."
Nu rămâi, McCoy.
Indiferent ce încearcă el...
Fiind sclavul tău...
care-i treaba mea
în afară să am grijă de orele
şi momentele...
în care doreşti ceva?
Nu am deloc timp de pierdut,
nici ceva de făcut până când tu...
Opreşte-te!
Nu îi face asta, Parmen!
McCoy...
nu contează ce îmi face...
spune sau...
răspunsul e... nu.
Parmen, nu!
Opreşte-te!
Ei, doctore?
Am ordinele mele.
Cum doreşti, doctore.
Asta e...
utopia ta,
marea ta viziune a viitorului?
Tu nici măcar...
M-am săturat de morala voastră.
Şi noi ne-am săturat de a voastră.
Nu voi sta aici niciodată.
Vei fi fericit să rămâi.
Va dura ceva timp, doctore, dar vei fi fericit să rămâi.
El e Vulcanian.
Nu-l poţi forţa să simtă emoţii.
Probabil glumeşti, doctore.
Îl va distruge.
Nu putem să-l lăsăm să moară de râs, aşa-i?
Te implor.
Spock...
Să nu...
îi laşi...
să te sfărâme.
Rezistă.
Să nu...
Parmen...
ei ţi-au salvat viaţa.
Îmi e ruşine că sunt Platonian.
Ruşine!
Cum poţi lăsa asta să continue?
Poţi face ceva pentru el?
Medicina nu-l poate ajuta. Va trebui să treacă singur prin asta.
Sper că nu te-au rănit prea tare, căpitane.
Mă dor doar muşchii, atâta tot.
Umilinţa trebuie să fi fost cea mai dificil de îndurat pentru tine.
Pot înţelege.
Eliberarea emoţiilor, d-le Spock, e ceea ce ne ţine pe noi sănătoşi,
sănătoşi emoţional, mai precis.
S-ar putea, doctore,
totuşi, am observat că eliberarea sănătoasă a emoţiilor
e adesea foarte nesănătoasă pentru cei apropiaţi vouă.
Ceea ce dovedeşte că nu există o soluţie perfectă.
Aşa s-ar părea.
Căpitane.
Da, Spock.
Încă mai simţi furie către Parmen?
O furie puternică.
Şi tu, dr McCoy?
Da, Spock. Şi ură.
Atunci trebuie să le eliberaţi, domnilor,
aşa cum şi eu trebuie să-mi stăpânesc mintea.
Aş fi putut să te rănesc grav, căpitane,
chiar să te ucid.
Au stârnit o asemenea ură în mine.
Nu pot permite să se meargă mai departe.
Trebuie...
să o controlez.
Trebuie să...
mă controlez.
Jim.
N-are rost. M-am mai gândit. Rămân.
Nu poţi.
Dar Parmen a promis că voi veţi fi în siguranţă.
Promisiune? Parmen?
Ne va lăsa să ne teleportăm apoi va trage nava în atmosferă.
De ce? De ce să mă păcălească?
Dacă ne-ar ucide în faţa ta, tu te-ai răzbuna.
Eşti doctor. Ai mijloacele s-o faci.
Bones, ştiu că încerci să faci ceea ce trebuie,
dar dacă vreunul dintre noi scapă, Parmen ştie că Flota Stelară
nu va lăsa niciodată această planetă nepedepsită.
Sacrificându-te pe tine prin a fi de acord să rămâi,
ne semnezi condamnarea la moarte.
Are dreptate.
Ar fi trebuit să vă avertizez.
Ei v-au tratat la fel ca pe mine, doar că voi v-aţi luptat cu ei.
Tot timpul am crezut că eu sunt de vină,
mintea mea care nu putea să mişte o pietricică.
Mi-au spus chiar că sunt norocos că mă ţin în preajmă şi eu i-am crezut.
Mâinile şi picioarele capriciilor tuturor.
Priveşte în jos. Nu te uita în ochii lor. Zâmbeşte. Zâmbeşte.
Aceşti mari oameni...
erau zei pentru mine.
Dar voi mi-aţi arătat ce sunt cu adevărat.
Acum ştiu. Nu vedeţi?
Nu sunt eu sau mărimea mea. Sunt ei!
Lasă-l jos.
Acesta e singurul lucru bun pentru ei.
Am să-i tai. Mai întâi Parmen.
Toţi vor fi infectaţi.
Dar de data asta, orice ar spune, să nu îi salvaţi.
- Să-i lăsaţi să moară. - Dă-mi-l!
Cel puţin lăsaţi-mă să-i fac să simtă ce mi-au făcut ei.
Ei vă vor ucide oricum. Ştiţi asta.
Şi în acest caz, ce rost are să mori şi tu?
Dă-mi-l.
Asta a fost prima dată când cineva s-a gândit la viaţa mea înaintea vieţii lui.
Ar fi trebuit să vă spun de prima dată când aţi venit că vă vor ucide.
Ştiam, dar mi-a fost frică.
- Mi-a fost frică. - E în regulă.
E în regulă, Alexander.
Ascultă, noi nu am renunţat şi trebuie să fie ceva ce poţi face să ne ajuţi.
Orice pot face, doar să-mi spui.
Au avut Platonienii întotdeauna această putere?
Nu, nu până nu am venit pe planeta asta.
Alexander, îţi poţi aminti la cât timp după ce aţi sosit aici
această putere a lor a început să se dezvolte?
Cum aş putea să uit asta?
La exact 6 luni şi 14 zile după sosire au început să mă împingă pe aici.
Şi ştii provizii pentru câte luni aţi adus cu voi?
Pentru 4 luni, cred. Trei.
Suficient, Alexander. Fascinant.
Puterile lor s-au dezvoltat la două trei luni
după ce au început să mănânce mâncarea locală.
Aşa e.
Atunci e logic să presupunem că există o legătură
între puterile telekinetice şi mâncatul alimentelor locale.
Atunci de ce Alexander nu a avut aceleaşi puteri?
Poate că sistemul său nu poate absoarbe elemente esenţiale.
Bones, ia o mostră din sângele lui Alexander.
Nu că m-aş teme de ceva, dar va durea rău?
Nici nu vei şti că s-a întâmplat.
Mai ai încă în tricorder scanările sângelui lui Parmen, nu?
Desigur. Parmen are cele mai puternice abilităţi telekinetice
şi Alexander cele mai scăzute în aceleaşi condiţii de mediu.
Există şanse ca Alexander să se fi născut cu deficienţe biochimice relativ la Platonius.
Voi face o comparaţie a mostrelor lor pe tricorder.
Şi dacă teoria noastră merge, avem o armă.
O diferenţă semnificativă între sângele lui Parmen şi a lui Alexander
e concentraţia de kironidă, redusă de un hormon din glanda pituitară.
Kironida.
O puternică sursă de energie.
Asta ar putea fi.
Hormonii pituitari confirmă ipoteza.
De asemenea, reglează creşterea corpului.
Vrei să spui că acelaşi lucru care nu mi-a permis să am puterea şi m-a făcut pitic?
Da.
De asemenea e clar de ce Parmen ţine această mică utopie secretă.
Oricine vine aici şi rămâne suficient de mult ar putea obţine puterea.
Exact.
McCoy...
trebuie să fie o cale rapidă să acumulăm o concentraţie de kironidă în sângele nostru.
Va dura ceva, dar e posibil.
Ce mai aşteptăm?
Ce e, Bones?
Chiar dacă kironida îşi face efectul dorit, s-ar putea să nu ne ajute să scăpăm.
Da. Ei sunt 38.
Aşa e, totuşi puterea telekinetică nu e aditivă.
Dacă ar fi fost, luând în considerare înclinaţia catre ostilitate a Platonienilor
doi sau trei dintre ei şi-ar fi combinat forţele cu secole în urmă
- şi l-ar fi deposedat pe Parmen. - Are dreptate.
Ştii, Parmen spunea că fiecare are propria frecvenţă a puterii.
Mai înainte, când au încercat să-şi combine puterile, nu a mers.
Sunt gata.
Să nu pierdem timpul.
Dă-ne dublul concentraţiei din sângele lui Parmen.
Factorul de timp mă îngrijorează.
Ar putea dura zile sau chiar săptămâni
înainte să se formeze suficient pentru a ne fi în avantaj.
Da.
Dar pentru Alexander?
Din moment ce kironida e injectată direct în circuitul său sanguin,
ar trebui să meargă la fel ca şi la noi...
chiar mai bine pentru că el e aclimatizat.
O, nu.
Nu după ce mi-au făcut ei mie.
De ce nu?
Ai putea să-i iei locul lui Parmen şi să conduci întreaga planetă.
Crezi că asta vreau?
Să devin unul dintre ei, să devin propriul meu duşman?
Doar să zac aici şi să facă alţii lucrurile in locul meu?
Vreau să mă pot mişca singur.
Dacă voi vrea să râd sau să plâng, o voi face!
Voi puteţi să vă păstraţi puterea voastră preţioasă.
Tot ce vă cer e un singur lucru.
Dacă reuşiţi să scăpaţi, luaţi-mă cu voi.
Lăsaţi-mă în orice loc unde nimeni nu a auzit de kironidă sau de Platonius.
Alexander..
Asistentă. Locotenent Uhura.
Bănuiesc că nu eram suficient de distractivi.
Suntem bucuroase să vă vedem.
Am fost forţate să intrăm în teleportor şi trimise jos.
A fost ca şi când am fi fost marionetele cuiva.
Credeam că merg în somn.
Nu m-am putut opri.
Căpitane, ce e? Ce se întâmplă?
Spock, simţi vreun efect al injecţiei cu kironidă?
Simt un uşor elan, căpitane.
Şi eu. Să încercăm un test simplu.
Concentrează-te să ridici această farfurie cu fructe.
Nimic.
Prieteni academicieni,
cu 2500 ani în urmă, o bandă de hoinari entuziaşti
au ajuns pe această planetă pietroasă şi stearpă.
A fost o lovitură teribilă, trudă istovitoare.
Şi apoi o providenţă divină
a onorat geniul şi dedicaţia noastră cu puterea puterilor.
Şi prin ea, fiecare nevoie a noastră a fost instantaneu materializată.
După aceasta, am fost determinaţi să formăm o frăţie utopiană.
Această noapte e într-adevăr o ocazie festivă,
în noaptea asta, vom ura bun venit în această frăţie
primului său nou membru.
Nu încă, Parmen.
Va trebui să-l convingi pe doctor mai întâi.
N-o vor face niciodată, Jim.
Doctore, te rog.
Ai distrus dispoziţia festivă a doamnelor.
Trebuie să o recuperăm de îndată.
Ştiu.
Ce ar fi mai bine decât o serenadă de la veselii oameni ai spaţiului?
"Ia-ţi tinerele doamne şi preţuieşte-ţi vinul"
"Fii atent la tinerii în floarea vârstei"
"Îţi vor goli cele mai bune butoaie"
"Apoi vor pleca imediat"
"Lăsând doar drojdia amară"
"Drojdia amară"
"Cu cuvinte vesele şi blânde atingeri"
"Bărbatul oferă puţin şi cere prea mult"
"Iubeşte în freamătul tulburător al nopţii"
"Apoi fuge cu comoara ta"
"În lumina rece a dimineţii"
Şi acum, să înceapă petrecerea.
Cât de neîncrezător şi nestatornic.
Hotărăşte-te.
Sunt aşa de ruşinată.
Te rog, fă-i să se oprească.
Am încercat.
Te rog! Te rog, fă-i să se oprească.
Nu am puterea.
Îmi pare foarte rău.
Am eşuat.
Aşa de mult am vrut să fiu aproape de tine.
Acum vreau să mă târăsc departe şi să mor.
Cu grijă, d-le Spock.
Prea multă dragoste e periculoasă.
Nu uita... Săgeţile lui Cupidon ucid Vulcanienii.
Sunt atât de înspăimântată, căpitane.
Sunt foarte înspăimântată.
Asta vor ei să simţi.
Îi face să creadă că sunt în viaţă.
O ştiu...
dar aş dori să mă pot opri din tremurat.
Încearcă să nu te gândeşti la ei.
Încearcă.
Mă gândesc.
Mă gândesc la momentele de pe Enterprise când am fost speriată de moarte...
şi te vedeam atât de ocupat comandând
şi îţi auzeam vocea pretutindeni...
iar frica mea dispărea.
Şi acum ei mă fac să tremur.
Dar nu mi-e frică.
Nu mi-e frică.
Parmen, să isprăvim cu asta.
Eşti atât de nerăbdătoare, soţia mea.
Observă-l pe doctor şi învaţă.
El e chiar mulţumit să aştepte piesa de rezistenţă.
Sunteţi pe jumătate morţi, toţi!
Sunteţi morţi de secole.
Poate că noi dispărem mâine,
dar cel puţin trăim acum iar voi nu suportaţi asta, nu?
Eşti pe jumătate nebun
pentru că nu ai nimic înăuntru. Nimic.
Şi trebuie să ne torturaţi pe noi să vă convingeţi că sunteţi superiori.
Opreşte-te, Parmen! Opreşte-te!
Voi face tot ceea ce vrei.
Voi sta şi te voi servi, dar opreşte-te!
Parmen.
Alexander din nou.
Îi place să se joace cu cuţitele.
Foarte bine. Îi vom face pe plac.
Cine a făcut asta?
Eu am făcut-o.
Imposibil!
Posibil...
şi logic.
- Ce e asta? - Ce se întâmplă?
Platonieni, ascultaţi.
Următorul care încearcă vreun truc, va fi rănit.
Avem abilităţile voastre telekinetice, de două ori mai puternice.
Nu de două ori ca ale mele!
Căpitane, nu!
Căpitane...
Te implor!
Voi face tot ce spui.
Nu vreau să mor.
Căpitane...
mă auzi?
Nu mă opri. Lasă-mă să termin cu el.
Vrei să fii la fel ca el?
Parmen, ascultă-mă.
Aş fi putut să am puterea voastră, dar nu am vrut-o.
Aş fi putut să am locul tău acum,
dar priveliştea ta şi a academicienilor tăi îmi face rău.
În ciuda creierului tău, eşti cel mai demn de dispreţ
lucru care a trăit vreodată în univers.
Căpitane...
ştiai că intenţionez să vă distrug pe voi şi pe Enterprise
şi totuşi m-ai cruţat.
Pentru noi, omorul e crimă, chiar şi pentru răzbunare.
Dar vor fi alte nave stelare.
Nu e nevoie să vă îngrijoraţi.
Vor fi în siguranţă.
Târziu, am început să mă gândesc că am devenit ciudaţi şi neproductivi.
Existăm mai degrabă să hrănim propria putere.
E timpul pentru puţin aer proaspăt.
Vom primi cu bine vizitele voastre interstelare.
Nu te cred.
Asta ar fi total necaracteristic.
Trebuie să ne aşteptăm, Parmen,
ca în momentul în care plecăm de aici frica ta să dispară
iar tu să fi din nou sadic şi arogant cum ai fost în toţi 2500 ani ai tăi.
Şi aminteşte-ţi, noi putem recrea această putere în ore,
aşa că nu încerca nimic.
Am înţeles, căpitane.
Şi ai dreptate.
Nici unul din noi nu poate fi de încredere.
Necontrolată, puterea va transforma chiar şi sfinţii în sălbatici
şi toţi putem fi siguri că vom ajunge la cele mai joase impulsuri.
Eşti foarte bun la ţinut discursuri, Parmen.
Doar asigură-te că acesta va avea ecou.
Acum, dă-te la o parte.
Alexander.
Kirk către Enterprise.
D-le Scott, pregăteşte-te să ne teleportezi.
Am o mică surpriză pentru tine.
Aduc un vizitator la bord.
Traducerea în limba română: Bordea Gabriel Diacritice şi corectarea textului: Mr H.