Din episoadele anterioare...
Există forţe în această lume cărora le trebuie făcut pe plac
ca să fie ţinute sub control.
Să vedem ce spune inima ta cu adevărat, frate.
Să trăieşti cunoscând numai adevărul iubirii eterne.
- Şi acum cum rămâne? Cu noi? - Mi-am luat un angajament.
- Nu am făcut nimic să te rănesc. - Ai stat degeaba când tata m-a expulzat.
Mulţumeşte-te că pleci de aici în viaţă.
Suntem sincer mulţumiţi de domnia lui Arthur.
Cum sunt şi eu.
Mă pot apropia de Arthur şi îl pot omorî.
- Dar apoi ce facem? - Apoi eu iau coroana ce mi se cuvine.
Nu voi fi provocată!
C A M E L O T Sezonul 1 Episodul 7
Traducerea şi adaptarea: al3x04/Shadow
Du astea jos, apoi du-te s-o ajuţi pe Sybil.
Da, doamna mea.
Îţi place priveliştea?
Doamnă. Vă rog, vă implor.
Ce ai făcut cu mână aia înainte să-mi murdăreşti rochia?
Domniţa mea, te iubesc.
Serios?
Şi aşa îmi demonstrezi?
Aş face orice.
Absolut orice.
Vino cu mine.
Spune-i cum te cheamă.
Harwel.
Şi ce ai zis că mi-ai oferi, Harwel?
Orice doreşti de la mine.
Pregătiţi-l.
- Toate celelalte sunt pregătite? - Da.
Eşti sigură că Arthur va veni?
Inima lui de bastard tânjeşte după o familie.
Iar eu ce sunt, dacă nu familie?
Ce modalitate mai bună ca să mă joc cu mintea lui?
Dublaţi sarea pusă pe carne şi aduceţi cea mai puternică bere.
- Da, domniţă. - Îi vreau însetaţi şi beţi.
Îi vom demonstra lui Arthur cât de loiali şi devotaţi suntem.
Morgan s-a aliat cu bărbatul care ne-a omorât ambii părinţi.
- Dar acum suntem cei mai buni prieteni? - Ne-a atenţionat în legătură cu atacul lui.
Şi în calitate de frate, îţi spun că unele răni trebuie vindecate.
Plus că am mai luat masa cu ea şi am trăit după să povestesc mai departe.
- Tu ce crezi? - Mi se pare o idee excepţională.
Abia aştept.
Dacă Merlin nu e îngrijorat, atunci nici eu nu sunt.
Dacă nu mergem, nu pot citi ce pune Morgan la cale.
Plus că mi-e dor de castel, iar un ospăţ ne va prinde bine tuturor.
O avea Camelot bibliotecă şi atelier de armuri,
dar nu avem o masă la care să stăm.
- Şi îl lăsăm neprotejat? - Am recrutat oameni.
Gawain i-a antrenat. Nu ducem lipsă de soldaţi buni.
Doar de bere. Şi castelul Pendragon are aşa ceva din belşug.
Hai să mărim pasul până nu se bea totul!
- Bun venit, regele meu. - Fratele tău.
Mulţumesc de invitaţie.
Vino prietene, ajută cu caii.
- Lady Igraine. - Adu apa. *
Sigur îţi stârneşte amintiri.
Îmi cer scuze pentru modul în care ai plecat.
Serios?
Am avut timp să mă gândesc la unele dintre deciziile luate.
- Sper că mă poţi ierta. - La fel sper şi eu.
Vă rog. Răcoritoarele aşteaptă!
Merlin. Mă bucur că ai putut veni.
Nu aş rata o invitaţie la fostul meu castel.
Ce găteşti?
Ăsta e ultimul scaun în care ai fi preferat să te aşezi.
- Ce vrei să spui? - Mă eviţi de câteva zile.
Nu aud ce spun.
Are pe cineva afară care transformă apa în vin?
Foarte amuzant.
Nu am mai văzut o adunare aşa mare de Dumnezeu mai ştie când.
Da, Dumnezeu ştie, Brastias, şi ai grijă că ne priveşte.
Ne-am adunat cu toţii aici la Castelul Pendragon
pentru a vindeca răni vechi şi pentru a promova un nou viitor
pentru aceste ţinuturi sub domnia regelui nostru, Arthur.
Fiindu-mi frate şi rege, mă aflu aici ca sora ta şi individ loial
oferindu-ţi iubirea şi devotamentul meu.
- Pentru rege! - Pentru rege!
- Îţi vine să crezi aşa ceva? - Aş vreau eu să pot.
Ne-ar face strădania mult mai puternică.
Nu pot aduce pacea peste aceste ţinuturi de unul singur.
Voi avea nevoie de aliaţii mei şi de familia mea.
Te salut, Morgan, ca pe soră şi aliată a mea.
- Pentru Morgan! - Pentru Morgan!
Urmăreşte să ia tronul lui Arthur.
Susţine că nu-l mai vrea.
Şi o crezi?
Iar acum...
Pentru puţină distracţie!
- Arthur! - Alteţă!
- Sunteţi bine? - Minunat.
Bucuraţi-vă de ospitalitatea Castelului Pendragon în toate formele sale.
Nu m-aş supăra.
- Gawain, ce aştepţi? - E în regulă.
Veţi înţelege dacă voi refuza.
- Sigur că da. - Trimite-le aici.
Ne vom asigura că nu se risipesc.
Regele nu vrea puţină companie?
Sunt mulţumit cu ce am deja la această masă.
Sigur că nu pot hrăni toate poftele unui bărbat.
Nu ai o regină. Eşti rege, nu preot.
Te invidiez, Guinevere.
Ai găsit un bărbat căruia te poţi dărui cu toată inima.
Şi care i-a dat-o şi el pe a lui.
Sunt foarte norocoasă.
Dă semnalul.
Cred că toate castelele ar trebui să aibă o călugăriţă pe post de animal de companie.
Avea nevoie de un acoperiş deasupra capului.
Aşa că Morgan, protectoarea celor bolnavi şi nevoiaşi, a primit-o la ea.
- Îţi creşte reputaţia. - Mi-am învăţat lecţia.
Ambiţia e absolut inutilă.
Preferi să fii dama de inimă roşie.
- Camelot are deja una. - Într-adevăr.
Trezirea!
Să-l ia naiba pe ăsta.
Nu trebuia să-l fi părăsit pe rege.
Atunci ori stai ori poţi să pleci!
E bine. Merlin şi Leontes sunt cu el.
Poate altă dată.
- Ne părăseşti aşa devreme, Gawain? - Poţi să o iei tu.
Vino, atunci!
Foc! Foc!
Ce-a fost asta?
- Foc! Aduce-ţi apă! Grăbiţi-vă! - Repede! Apă!
- Ce este? - Nu ştiu.
Să mergem.
Mai multă apă!
Avem nevoie urgentă de apă.
- Focul se răspândeşte. - Aduceţi apă!
- Apă din puţ!
- Toţi, hai să ajutaţi! - Să mergem.
Ulfius! Trezeşte-te! Haide, Ulfius!
- Apă! - Ce e asta, mai multă distracţie?
- La pământ! - Arthur, e blocată.
Împinge carul! Împinge carul de acolo!
Haide, Kay! Împinge! Pe aici!
Ridicaţi!
Trageţi carul!
- Trageţi! - Stop!
Ajutaţi-mă să mă ridic!
Prin spate!
- La 3! Pregătiţi? - Pregătiţi!
1, 2, 3!
Arthur!
Vino aici. Întoarceţi carul!
- Ai grijă, Arthur! - Întoarceţi carul!
În partea asta.
- Împingeţi-l în sus acum! - Înainte!
- Să o prindă cineva. - Sari!
Haide, alteţă.
A fost cel mai curajos lucru pe care l-am văzut.
- Sau cel mai idiot. - De obicei sunt unul şi acelaşi.
Eşti în siguranţă.
Orice sistem defensiv ai avea, pregăteşte-l. Acum!
- Aici, Gawain! Haide! Da! - Cine ar putea să ne atace?
Cineva ştie că regele e aici.
Cineva care cunoaşte bine castelul. Care duşman ar putea fi?
Cine oare?
- Ar putea fi Aldwulf. - Cine e Aldwulf?
E un rege războinic din Est, un vechi duşman al lui Uther.
Ne-am luptat de multe ori. Întotdeauna am reuşit să ne apărăm.
- De ce ar veni acum? - Uther e mort.
Poate vede o oportunitate de a pune mâna pe ceva ce şi-a dorit mereu.
- Castelul Pendragon? - Teritorii. Control.
Dacă ia castelul Pendragon, poate înainta până la trecătoarea Bardon
şi să controleze ruta principală ce duce până în vale.
Şi toate rutele noastre de provizii.
Nu ar mai fi niciun comerţ fără acordul lui.
Ar avea Camelot-ul sub comanda lui.
Dacă ar ţine trecătoarea înarmată puternic, nu l-am mai scoate.
Avem pe cineva care să apere trecătoarea?
Un fermier pe nume Lucan flutură culoarea Pendragon-ului.
Şi asta e tot?
Ca să cucerească Bardon, trebuie să treacă pe aici.
Dacă ar lăsa Castelul Pendragon necucerit, ar avea întregul front sudic expus.
- Vor să ne testeze puterea. - Care se află în Camelot.
- Nu avem oamenii cu noi. - Poate crede că nu-i pots sta în cale.
Neînţelegerile noastre precedente sunt foarte bine cunoscute,
iar eu sunt femeie, deci înaintarea lor nu e ameninţată de nimic.
Atunci îl aşteaptă un şoc când va vedea că-l aşteptăm.
- Dar suntem puţini. - Arthur, oamenii mei sunt şi ai tăi.
- Mulţumesc. - Care oameni?
Soldaţii loiali lui Uther au venit cu noi în Camelot.
- Sunt războinici loiali mie. - Câţi?
O garnizoană de 40 de oameni bine antrenaţi.
Ce ocupată ai fost.
Nu a mai cucerit nimeni vreodată Castelul Pendragon.
Atunci hai să nu creăm un precedent.
Nu, ar trebui să plecăm acum, să te ducem în Camelot departe de ochii lumii.
Am jurat unitate şi tu vrei să-mi las sora vulnerabilă pe baza unui zvon?
Kay are dreptate. Trebuie să supravieţuieşti.
- Nu casa ta îţi este atacată de Aldwulf. - Dar este teritoriul meu.
Castelul Pendragon e sub protecţia mea.
Leontes.
Cunoşti bine castelul. Te ocupi de defensivă?
Las-o în seama mea.
Găsiţi atacatorii, estimaţi tăria forţelor pe care le au şi întoarceţi-vă.
Nu îi abordaţi în niciun fel.
Orice s-ar întâmpla, întoarceţi-vă până la răsăritul soarelui.
- Vă puteţi baza pe noi. - Plecaţi!
O partidă de sex şi una de luptă!
Noaptea asta devine din ce în ce mai bună.
Bărbaţii tratează lucrurile astea de parcă ar fi un fel de joc.
Guinevere, sunt războinici.
Gândul de bătălie îi aprinde.
Şi noi stăm aici şi aşteptăm?
Cu o armată de barbari acolo afară, ce altă opţiune mai avem?
Acum sunt prinşi în planuri şi acţiune.
Dar în curând o să se oprească să gândească.
Şi atunci vor veni la noi.
Ca să le amintim de ce vor lupta.
Iar dacă noi ne îndoim de ei, atunci se îndoiesc şi ei,
iar bătălia va fi pierdută.
Campionii noştri sunt viteji,
şi acest castel e puternic.
Aşa că nu vă temeţi.
Se agaţă de fiecare cuvânt al ei.
Ţi-a fost dată Igraine dintr-un motiv.
Voiai ceva?
Oamenii sunt pe poziţii.
Nu, nu! Sunt prea lungi!
Aceste suliţe sunt prea lungi pentru luptă corp la corp.
Serios?
Vin pe scări de asalt.
Nu pot mânui săbiile decât peste mână, astfel.
Imediat ce o fac,
îi înjunghiaţi cu o mişcare scurtă de suliţă.
Fără scheme inutile. Daţi direct în el, şi ridicaţi în sus!
Jumătate tăiaţi-le pe din două. Şi aliniaţi-le pe pereţi.
- Alteţă. - Pari să te distrezi.
Prefer lupta decât dansul.
Gawain, dacă ai terminat aici,
vreau să-i verifici pe oamenii de la peretele estic.
Acum îmi dai ordine, Leontes?
Ai mai apărat castelul ăsta vreodată?
- Atunci îţi dau ordine. - Leontes!
- Ar trebui să stai înăuntru. - Nu pot sta înăuntru degeaba.
Leontes, lasă-ne să ajutăm. Trebuie să putem face ceva.
Avem nevoie de bandaje şi medicamente. Găsiţi-le.
Şi Guinevere...
Ţi-a spus cineva vreodată cât de frumoasă eşti?
Tu. În fiecare zi.
Avem nevoie de bandaje şi medicamente.
Să-ţi arăt.
Excelent. Bine lucrat. Continuaţi.
Nu! Nu toate acolo! Împrăştiaţi-le pe tot peretele.
Ne trebuie arme la îndemână oriunde avem oameni poziţionaţi.
Tot mai crezi că am făcut bine că am venit?
De ce eşti aşa îngrijorat? Pentru asta te antrenezi, nu?
- Ar trebui să-ţi placă provocarea. - Nu suntem pregătiţi.
Atunci, pregătiţi-vă.
Cine mai trebuia să fie aici?
Aşadar eşti singură în castelul ăsta?
Nu mă simt singură.
Nu te-ai gândit să-ţi iei un bărbat?
M-am gândit... Ce-aş câştiga din lucrul ăsta?
Iubire. Nu asta vrea toată lumea?
Nu-i o povară ca inima cuiva să fie în mâinile tale?
E un privilegiu.
- Dac-o striveşti? - Păi... n-o face.
Asta înseamnă încrederea.
Ce părere ai despre rege?
Adică?
E un conducător bun?
Soţul tău are încredere în el la fel cum s-a încrezut în tatăl meu?
Cred că da. Pare un om cumsecade.
Şi chipeş!
- Chiar e? - Ştii bine că aşa e.
Aşa o fi...
Însă sunt căsătorită, aşa că nu mă interesează...
Cineva o să fie tare norocos.
Sunt sigură că n-o să stea fără regina prea mult timp.
Călugăriţa de la Pendragon... Speram să dau de tine.
- E înţelept să fii aici? - De ce nu?
Ăstea sunt locuri în care n-ar trebui să fiu?
Am auzit că cunoşti castelul ăsta de multă vreme.
Nu contează zidurile. Conează ce fac oamenii în interiorul lor.
E un loc tare amuzant pentru o femeie credincioasă.
E nevoie de credinţă peste tot.
Cred ca stăpâna ta crede...
... în nişte forţe mult mai primitive.
S-a întors de la mănăstire cu câteva talente... interesante,
nu tocmai creştine.
Şi acum ai apărut şi tu.
Ai depus un jurământ de tăcere?
Aveam nevoie de un adăpost şi Morgan mi l-a oferit.
Şi ce-a primit în schimb?
Vine cineva.
- Se pare că e rănit. - Deschideţi porţile!
Ajută-mă să-l dau jos!
- Ulfius! Vino. - Du-l înăuntru.
- Du-l înăuntru! Mişcă! - Înapoi la posturi!
- Cine e? - E iscoada.
Ce s-a întâmplat?
Câţiva bărbaţi se pregăteau de un atac.
Ai cui erau oamenii?
- Ai cui erau oamenii? - Ai lui Aldwulf.
Unde?
La est. În curând vor sosi.
- Cât de mulţi? - Destui să distrugă castelul.
Suntem pregătiţi. Asta nu schimbă nimic.
Te-ai descurcat bine.
- Deschide! - Vino!
- Nu! Aşteaptă! - Ce fac?!
- Cine le-a dat ordinul să plece?! - Eu.
Dacă-i putem ataca înainte să-şi isprăvească planurile,
oamenii mei vor deţine elementul surpriză.
A fost cel mai prostesc lucru pe care l-ai fi putut face!
Habar n-avem care sunt acele planuri.
- E cea mai proastă tactică! - Gawain, ajunge!
Îmi cer scuze, Arthur.
Acum abordăm o strategie diferită. Elaboraţi-o şi lucraţi împreună.
- Înapoi la posturi. - Intraţi înăuntru.
Sigilaţi porţile.
Avem aproximativ 20-25 de oameni capabili.
- Nu-i destul să apărăm întreaga zonă. - Bun...
Să ziceam că ne atacă frontal.
Ne concentrăm forţele la poartă, făcându-i să creadă că suntem mai mulţi.
Şi dacă atacă din spate?
Atunci încercam să-i prindem din faţă.
Merlin, ai ceva de adăugat?
Bun, hai să-i dăm bătaie.
Ar mai exista o strategie.
Oamenii mei ar putea crea o diversiune şi voi aţi putea ataca.
Lăsându-te pe tine fără apărare.
Dacă fug, toată munca noastră se năruie.
Se năruie dacă capul tău e în vârful unei suliţe.
Poate ar trebui să accepţi generoasa oferta făcută de Morgan.
Dacă avem doar 25 de oameni, cu ei va trebui să ne descurcăm.
Ne ai pe noi. Putem lupta...
Nu. Nici vorbă de aşa ceva.
Şi dacă vei fi omorât? Ce se întâmplă cu noi?
Câmpul de bătălie nu-i un loc pentru femei.
Nu mă ascund înăuntru aşteptând să fiu violată.
Mai bine mor c-o sabie în mână.
Are dreptate. Cu toţii suntem implicaţi.
- Maiestatea Voastră... - Lasă-le să-şi decidă singure soarta.
Şi dacă ştiu să lupte, atunci avem nevoie de ele.
Cel mai important lucru e poziţia. Trebuie să stai tare pe picioare.
Trage înapoi şi vei şti când să-i dai drumul.
Chiar nu ia nimic în serios?
Pot să mor zâmbind, sau pot să mor plângând.
Singura certitudine e c-o să mor.
Merlin a întrebat de mine.
Bănuieşte că am de-a face cu puterile tale.
E isteţ.
Însă Arthur vrea să creadă în iubirea mea.
Înainte mă gândeam c-o să merg la un ospăţ,
o să dansez, o să cunosc un bărbat.
Unul cumsecade cu maniere... Uită-te acum la mine.
Trebuie să mă salvez de la o soartă mai rea decât moartea.
O să am eu grijă de tine.
Ţine drept braţul stâng când cobori arcul...
- E bună. - Nu vânăm iepuri.
Nu, bărbaţi. Şi sunt mai mari şi mai lenţi.
La ce ne trebuie toate astea?
Când Aldwulf ajunge cu trupele sale, s-a terminat.
Poate. O să vedem ce se va întâmpla.
Dacă n-o să pierdem niciun om până dimineaţă,
ceilalţi vor fi siguri de loialitatea mea.
- Şi Merlin? - Nu va conta.
O să creadă că nu suntem o ameninţare militară,
indiferent de ambiţiile mele.
Bărbaţii...
Până şi cei isteţi cred că armatele decid totul.
Să sperăm că aşa e.
Aşteptarea nu-i o strategie de război.
- Nu te alături lor? - Nu.
Ştiu că n-aş conta la nimic.
Dacă aşa se concentrează la ceea ce au de făcut... n-am nimic împotrivă.
O să-mi pun toată încrederea în Arthur şi campionii săi.
Crezi că... e posibil să fii mai bun decât la începuturi?
Să fii mai bun decât cei din neamul tău?
Chiar te-ai schimbat, Morgan...
Ştii mai bine decât oricine că nu putem schimba trecutul,
doar să plătim pentru el.
O să demonstrez tuturor. Promit.
- Cum m-am descurcat? - Bine.
Un semn al devotamentului meu.
Un simbol al recunoştinţei mele.
- Pleci? - Mă duc să-l caut pe Aldwulf.
O să-l omor chiar eu.
E cea mai mare prostie pe care-am auzit-o vreodată.
Mai bine aştepţi până când Aldwulf e la porţile noastre?
Regele a dat ordinele. E datoria noastră să le urmăm.
Tu şi datoria ta...
faţă de rege, faţă de soţie, faţă de Dumnezeu.
Cum de ai timp pentru toate?
- Pari gelos. - Pe tine?
De ce eşti atât de nerăbdător? E o misiune sinucigaşă.
Sinucigaşă?
Aşteptarea înseamnă sinucidere. Mai bine lupt decât să aştept.
Dacă tot e să mor, o să fie aşa cum vreau eu.
Nu pleci nicăieri. E un ordin.
Ţi-am spus cum e treaba cu ordinele pentru mine.
- Lasă-mă-n pace. - Nu te las să pleci.
- Nu mă poţi opri. - De ce totul la tine e o luptă?
- Regele are nevoie aici de tine. - Vorbeşti prea mult, Leontes.
Ca şi Scripturile tale... prea multe cuvinte.
Treci înăuntru.
Ştii că nu mă poţi înfrânge.
Nici nu e nevoie.
Spui că n-ai nevoie de nimeni. Nu-i adevărat, nu?
- Ţine-ţi gura. - Adevărul e că...
... nu te suporţi nici pe tine însuţi.
Nu mă cunoşti.
Ba da, pentru că atunci când te privesc pe tine, mă văd pe mine!
- Ce naiba se întâmplă?! - L-am găsit încercând să plece!
E adevărat?
Răspunde-i regelui!
Am vrut să-l înfrunt pe Aldwulf de unul singur.
Tu ne-ai instruit.
Am ascultat de tine. Acum tu mă asculţi pe mine.
Nu te lupţi de unul singur.
Suntem blocaţi aici. Suntem împreună, fara nicio excepţie.
Treceţi la posturi si fiţi alerţi.
Vino, campionule
- Îţi vine s-o crezi? - Cu siguranţă, tu o crezi.
Ştiu că tu crezi că le ştii pe toate, însă la aşa ceva nu te-ai aşteptat, nu?
Nu ştim despre ce e vorba. Nu încă...
- Te îndoieşti că Aldwulf e acolo? - Mă îndoiesc de orice.
Da, şi de toată lumea. De ce?
Vrei să afli cum gândesc? Să vezi ceea ce văd eu?
Da!
Tu crezi că cunoaşterea înseamnă putere. Cunoaşterea înseamnă durere.
Vrei aşa ceva?
Spune-mi care-i povara ta.
Morgan l-a ucis pe Uther. L-a otrăvit.
El nu a acceptat-o, aşa că ea l-a ucis.
Ajută-ne!
Nu se poate să fie adevărat.
Privirea de pe faţa ta îmi spune că crezi in adevărul ăsta.
Mi-ai ascuns lucrul ăsta? Ce altceva nu mi-ai mai spus?
Destule. Însă nu poţi să-i spui lui Arthur.
E în pericol.
Dacă Morgan ar fi vrut să-l omoare, ar fi făcut-o până acum.
Noi suntem puterea şi protecţia lui. Nu-i va ajuta cu nimic dacă o să ştie.
Dumnezeule, trimite-ţi îngerii să ne vegheze în seara asta.
Acoperă-ne...
Îmi cer scuze... Ai vrut să fii singur?
Ăsta-i ultimul lucru pe care ni-l dorim în seara asta, nu?
- Credinţa ta îţi oferă alinare? - Da.
E un lucru bun într-o noapte ca asta, când îndoiala ne apasă.
Dumnezeu mi-a oferit tot ce mi-am dorit.
La fel de uşor, mi-ar fi putut lua totul.
De se ar face aşa ceva? Eşti atât de devotat.
Cum ar fi dacă acest devotament ar fi pus la îndoială?
Dacă ziua de mâine mi-ar aduce pierderea celor dragi?
Nu asta înseamnă credinţa adevărată?
Te temi că ceva îţi va fi luat?
Mă trezesc noaptea, înfrigurat, temându-mă că Guinevere îmi va fi luată.
Răsplata pentru păcatele mele.
Nu pentru credinţa ta în Dumnezeu mă tem,
ci pentru credinţa ta în oameni.
Ascultă-mă. Ai campioni alături de tine...
Kay, Leontes.
- Nu-i nevoie să faci treaba asta singur. - Nu mă pot ascunde în spatele lor.
Nu înseamnă să te ascunzi dacă-i laşi să te protejeze...
să te iubească.
Mi-a luat atât de mult timp să te găsesc,
încât n-aş suporta să te pierd acum.
Nu-i nevoie să-ţi dovedeşti iubirea faţă de mine.
Ştiu că mă iubeşti. Şi eu te iubesc pe tine.
Nu eşti doar mama mea, eşti mama tuturor din Camelot.
Arthur, unde pleci?
Seara asta nu e potrivită să laşi lucrurile nespuse.
Ştii că acolo am vrut să te omor?
Am văzut. Ai luptat bine.
- Nu te-am putut înfrânge. - E bine aşa...
Înainte, mereu am putut.
Aşa ceva îţi conferă credinţa?
Ani întregi am fost acoperit de sânge.
Bărbat contra bărbat. Credeam că e un lucru onorabil.
Apoi, într-o zi am intrat în luptă.
Am intrat într-un sat la apus; lupta a fost cumplită,
iar eu m-am luptat împotriva unui războinic.
Chiar în timp ce-l aruncăm la pământ, altul mi-a sărit în spate.
N-am avut timp să gândesc.
L-am aruncat la pământ şi l-am înjunghiat cu sabia.
Numai ca luptătorul nu era un bărbat; era un copil,
nu cred că avea mai mult de 12 ani.
Abia îşi ţinea sabia cu care se lupta.
Am văzut-o pe mama lui...
Atâta durere şi suferinţă pentru fiul ei.
În noaptea aceea, ne-am sărbătorit victoria, ca de obicei,
şi n-am avut nicio remuşcare.
Mai târziu, în acea noapte... m-am rugat.
I-am cerut lui Dumnezeu să mă ierte.
Şi te-a iertat?
- Pot să vorbesc cu tine? - N-ar trebui să fii aici.
Ce am de spus, nu poate fi rostit în public.
Atunci, nici mie n-ar trebui să-mi spui.
Ce a fost... între noi... N-am mai cunoscut aşa ceva.
N-am mai simţit aşa ceva.
- Încetează... - Te rog!
- Nu ştiu dacă mâine vom învinge. - Arthur...
Mâine ne-am putea găsi toţi, sfârşitul, şi nu vreau să mor fără să-ţi fi spus asta.
Leontes e campionul meu.
Îl respect, şi n-aş face nimic să-ţi distrug legătură cu el.
Însă vrau să ştii...
... că te iubesc.
Pleacă. Te rog.
Ardulf, nenorocitu' naibii!
Când vei termina să te mai bagi în treburile surorii tale,
vino să ne luptăm la Pendragon!
Laşilor!
Leontes o iubeşte pe Guinevere mai mult decât pe el însuşi.
În ea îşi pune toate speranţele de viitor.
Iar speranţele celor din Camelot se bazează pe onoarea lui Arthur.
O ruptură între Arthur şi campionul sau ne-ar putea nenoroci pe toţi.
Şi toţi au încredere în Lady Igraine.
- Am ce-mi trebuie. - Eşti sigură că asta vrei?
Ai spus că ai primit darul pentru un motiv anume.
Acum ştiu care-i motivul.
- Călăreţi! - Se apropie călăreţi!
S-au întors soldaţii!
Ce s-a întâmplat?
Unde sunt ceilalţi?
Sunt morţi. Doar noi am mai rămas.
Ţi-am spus eu că-i nebunie curată!
- Cât de departe sunt inamicii? - Nu mai sunt.
- Au plecat? La Bardon Pass? - Lasă-l să vorbească.
Sunt morţi. I-am învins.
- Ce-aţi făcut? - I-am luat prin surprindere.
- Lupta a fost cumplită. - Unde sunt restul camarazilor tăi?
Au pierit pe câmpul de luptă.
Toţi?
Aldwulf e mort? I-ai luat leşul?
Ultimii dintre ei au fugit.
N-am mai avut oameni cu care să-i urmărim.
- Aţi procedat bine. - Sacrificiul vostru e imens.
Oamenii mei sunt mândrii să lupte sub stindardul Pendragon.
Soră... Îţi suntem îndatoraţi.
Însă cu oamenii tăi slăbiţi, poate-ar trebui să ne acompaniezi
înapoi la Camelot.
Trebuie să ne îngropăm bravii soldaţi.
Locul meu e aici.
Ce păcăleală.
Vrei să spui că eşti dezamăgit că nu ne-am întâlnit moartea?
Vreau să spun că sunt trist c-am ratat lupta, în totalitate.
Oamenii lui Morgan au obţinut o victorie strălucită.
- Legenda ei e în creştere. - N-ai încredere în ea?
El n-are încredere în nimeni. Aşa-i el.
Vrea să rămână enigmatic, în continuare.
Eu vreau doar să văd trupuri moarte.
Eu sunt uşurată c-am scăpat cu toţii de noaptea asta.
Da... Ne aşteaptă, cu toţii, aşa că...
Care-i treaba cu tine?
Ce are faţa ta de-i face pe bărbaţi atât de slabi?
- Eşti pregătită? - Da...
Voiam doar... să privesc locul ăsta pentru ultima oară.
- O să-i duci dorul? - Nu.
Acum am un nou cămin. Camelot.
Care sunt ordinele?
Trebuie să recrutezi câţiva oameni... nu de-ai noştri...
unii neloiali lui Arthur.
Vei ataca avanpostul de la Bardon Pass. Asta-l va prejudicia pe rege.
Fiţi fără milă.
- Vreau să aud asta chiar de la Morgan. - O auzi de la mine.
- Sau vrei să-i spun că refuzi? - O voi face.
- Eşti bine? - Sunt bine, puţin obosită.
A fost o noapte lungă.
Maică... Ştiu că Morgan a pus totul la cale.
Dă-mi drumul şi mă voi asigura că nu vei fi pedepsită.
Chiar crezi că regele nu se va întreba unde sunt?
Sunt sigură că nu se va întreba.
- Ce bine e acasă. - Da.
Aşa e.
Traducerea şi adaptarea: al3x04 & Shadow
Comentarii pe www.tvblog.ro