Bună, numele meu este Vince şi sunt dependent.
- Sunt pregătit să-mi continui viaţa.
N-aţi fost afectaţi de dezastrul acela minier?
Chiar cred că poate ieşi un film din asta, şi vreau să-l şi regizez.
Mi-e dor de tine. Vreau să vin acasă.
- Nu-s pregătită. - Spune-mi ce înseamnă asta.
Mă văd cu cineva.
Trei luni am fost închis. Am nevoie de distracţie.
"Bananele lui Johnny" este o bestie, frate.
E amuzant, are suflet. Billy se descurcă grozav.
Se pare că E nu se distrează.
De ce eşti supărat pe mine, şi pe nimeni altcineva?
- Nu-ţi place ideea mea pentru film. - Nu, o urăsc.
Vince face infarct sau aşa ceva!
Nimic din ce e aici nu e real, şi niciunul dintre voi nu sunteţi sinceri.
- Dacă toată lumea crede că ideea mea pentru film e nasoală... - Dacă ar fi film pentru televiziune
şi Drama ar fi americanul, mi-ar plăcea.
- Şi mie-mi place asta. - Şi mie.
- Simte cineva miros de fum?
Da, mai ales când tu nu plăteşti pentru nimic.
Cine eşti tu să mă judeci? Nici nu nu plăteşti nimic.
- Dar m-am oferit să plătesc. - Şi eu.
Dar Vince ştia cât sunt de traumatizat
fiindcă am ars casa, şi n-a vrut să mă facă să mă simt mai rău.
- Asta are mult sens.
- Bună. - Bună.
De ce eÅŸti Ã®mbrÄƒcat de parcÄƒ am fi Ã®n 2004?
Toate hainele mi-au ars Ã®n incendiu.
Tu de ce eşti îmbrăcat ca pentru un concurs pentru bisexuali de paintball?
- Asta-i o întrebare mai bună. - De accord.
Concurs pentru bisexuali? Bluza asta este heterosexuală.
Priviţi pitonii ăştia.
Se vede clar că-mi ascund pătrăţelele în spatele bluzei.
Din anii 70 nu ai mai avut ce ascunde, Drama.
- Dacă şi atunci. - În fine.
- Cum e frăţiorul? - Nici că se poate mai bine, Johnny.
- Bună dimineaţa tuturor. - Neaţa.
- Ai dormit? - Deloc.
- Ai o bluză ciudată, Johnny. - Serios?
- Ce-ai acolo, Vin? - Un scenariu.
- Pentru ce? - Pentru filmul lui Johnny.
- Drăguţ. - Tu l-ai scris?
N-am putut dormi. Trebuia să-mi scriu ideile.
- Are doar 20 de pagini. - E doar un rezumat.
Orice-ar fi, ador efortul pro-activ.
- Încă am rolul principal, aşa-i, frate? - Bineînţeles.
- Drăguţ.
- Cum arată? - Gramatica ta e oribilă.
Cui îi pasă?
Mergeam la aceleaşi cursuri de când aveam şase ani.
E şocant pentru mine că nu şti să foloseşti semnele de punctuaţie.
Totul a fost un pârâu de conştiinţă.
Nici nu şti să silabiseşti bine, Vin.
- "Credincios" se scrie "credincias". - Nu-i adevărat.
- E "i-s". - Nu, nu este aşa.
- Aşa spui tu. - Toţi sunteţi analfabeţi?
Dna Carbone s-ar împuşca dacă ar auzi asta.
Cui îi pasă de astea?
Nu despre asta-i vorba.
Este vorba despre un start...un start bun pentru o poveste grozavă.
Îţi vom găsi un scriitor bun
- ca să te ajute să repari totul. - Am găsit deja unul.
- În camera ta? - Mă gândeam,
că din vreme ce Billy s-a descurcat grozav pentru serialul lui Johnny,
ar trebui să-i oferim lui prima şansă să scrie scenariul.
- Ce crezi? - Îmi place ideea.
- Îmi place.
Tipul îmi cunoaşte vocea cum i-o cunoaşte Scorsese lui De Niro.
- Sloan?
Chiar vrea să-ţi iei lucrurile de la ea, nu-i aşa?
Cred că da. Alo?
- Bună, Eric. - Bună.
Du-te naibii!
Ce-a spus?
- "Du-te naibii"? - Ce dur.
- Da, aşa aş spune şi eu. - Poate fi cineva atât de supărat
- pentru nişte boxeri şi şosete, lăsate în urmă? - Nu ştiu.
- Măcar te-a sunat. - Încă n-ai dat de Alex?
După o reclamă cu tequila fata se crede Angelina Jolie.
- Ar împărţi lumina reflectoarelor cu tine. - Nu vreau lumina reflectoarelor.
- Vreau să vorbesc cu iubita mea. - E greu să te adaptezi
atenţiei de care are ea parte. Mai accordă-i timp, Turtle.
Da. Şi eu ce fac cu Sloan?
Eu în locul tău, mi-aş lua lucrurile de acolo înainte să intre în starea
- lui Elin Nordegren. - Mă duc azi.
- Vrei să vin cu tine? - Sunt bine.
Am să mă asigur că nu va fi acolo.
Să îi laşi dezordine.
Asta-i va indica să nu mai vorbească aşa cu tine.
- Gândeşti bine. - Eu voiam să-ţi spun să te masturbezi pe patul ei.
- Da, asta-i o idee şi mai bună, Turtle. - Bine, am plecat la servici.
- Distracţie plăcută, copii.
Încă mi-e greu să cred că are o slujbă.
Am să-ţi spun nişte lucruri şi voiam să ţi le spun
- înainte să devi distras. - Poţi aştepta până ce ajung în birou?
Sunt două lucruri. Îţi pot spune un lucru, acum...
- Şi unul când ajungem în biroul tău. - Eşti însărcinat?
Niciodată n-aş vrea să port un copil în pântece după câtă muncă am depus pentru corpul ăsta.
- Vorbeşte. - Am avut o întâlnire matinală
- cu Steven Levitan, la micul-dejun. - Felicitări.
Tu vei fi noul homosexual din "Familia modernă"?
Nu. Voi fi noul agent
al unuia dintre cei mai mari mahări din branşa televiziunii.
- Foarte impresionant. - Nu-i o afacere încheiată.
S-o închei, şi îţi voi plăti liposucţia
ca să nu te mai plângi din cauza dietelor ratate.
Continuă.
Dl. Levitan este îngrijorat
că poate că ăsta nu-i cel mai bun loc pentru el,
văzând că departamentul nostru de televiziune este pe moarte.
- Spune-i că nu-i aşa. - Nu-s un bun mincinos, Ari.
Adevărul este că departamentul are nevoie de un şef nou şi eu aş vrea să fiu cel care-l resuscitează.
- Ăsta-i al doilea lucru? - Nu.
Spune-mi-l şi apoi mă voi decide.
- Lucrul ăsta e mai greu de spus. - Ai 30 de secunde la dispoziţie!
Întâlnirea mea a fost la restaurantul "Flay".
Au scos reţeta "Ari cu porumb şi tamale" din meniu?
- Nu, încă-i acolo. - Ce este?
Vorbeşte, că dacă nu, îţi smulg limba şi i-o dau şopârlei fiului meu.
Şi nevasta ta era acolo.
- Nevasta mea urăşte locul ăla. - Ştiu.
- De asta mi s-a părut ciudat. - Jake!
Sună la restaurantul "Flay" şi fă-mi legătura Robert. Cu cine era?
N-am văzut pe nimeni. Şi-a plecat în grabă.
Nu cred că m-a văzut.
- Stai aşa, ce-ai să faci? - Fac ce-ar fi trebuit să faci tu:
- Voi afla cu cine era. - Au spus că nu-i acolo.
Vreau să suni la toate restaurantele pe care le are
- şi când dai de el, sună-mă. - Unde pleci?
Plec. Eliberează-mi programul.
Şi al lui. Tu vi cu mine.
Crezi că-i înţelept, având în vedere starea departamentului de televiziune?
Mă doare undeva de departamentul de televiziune.
Mă interesează cine-a convins-o pe nevasta mea
să meargă la un restaurant pe care-l urăşte!
Dacă nu-i puiul prăjit şi chel din Kentucky...
- Mă enervezi, Ronald! - De ce? Ce-am spus?
Mi-ai spus că te-ai culcat cu nevasta mea. Ruffy!
Ce-mi place!
Copii, treceţi aici!
Te distrezi cu asta, Billy?
Mă distrez de minune.
Tu şi cu Johnny aveţi o chimie uimitoare,
probabil mai multă decât am avut noi cu "Medellin."
- Arată-i-l. - Ce să-mi arate?
- Vince a scris un scenariu.
Ce este? Un film de scurt metraj?
- Bună. - Bună.
Producătorul a venit să-şi verifice muncitorii.
Mă bucur să te văd, Phil.
- Ce se întâmplă, Eric? Vince. - Serialul arată grozav.
- Exact, aşa-i? Veniţi. - E foarte amuzant.
- Băieţi, să terminăm pe ziua de azi. - A fost o zi cu aproape două ore.
Doamne, ador slujba asta!
Vince, ce crezi? Fratele tău va fi vedetă, sau ce?
Îmi place ce văd, Phil.
- Tu cum eşti? - Grozav.
Da? Fratele meu a avut probleme cu metamfetaminele.
A fost un drum greu, dar se luptă.
Dacă ai nevoie de cineva cu care să vorbeşti...
- Mersi. - Cu plăcere.
Phil, ţi-a plăcut scena aceea?
- Da, arată grozav.
Să sperăm că şi spectatorii cred asta, da?
De ce n-ar crede asta?
Spuneam şi eu. Testăm serialul în dupămasa asta.
- Să veniţi să vă spun rezultatul. - Tu ce simţi în legătură cu asta?
- În legătură cu ce? - Cu serialul, Phil.
Mă simt încrezător. Andrew, mă simt încrezător.
Ştii ce? Poate eu nu-s atât de încrezător ca tine.
Putem veni şi noi, să-i vedem pe spectatori, râzând?
Asta m-ar face să mă simt mult mai încrezător. Dar tu ce zici, Drama?
Fi serios, ce s-a întâmplat cu tine, Andrew?
Tipul ăsta vindea bilete peste tot, era doar el şi microfonul.
Ştii ce, asta a fost cu mult timp în urmă, şi acum impersonez un urangutan.
Toţi care suntem aici am avut experienţe umile.
- Păi... - Dar vom triumfa.
- Aud asta. - Bine. Asta înseamnă "da"?
Putem veni să privim?
Da, puteţi veni. Şi tu...poţi veni şi tu.
Ne vedem mai târziu. Am să vă trimit adresa.
- Pe mai târziu, Phil. - Cu plăcere.
Ratatule.
Nu-i aşa că-i incitant?
- Vom termina "Familia Simpson." - Va fi grozav.
- Christian! - Bună, Drama!
Du-te naibii.
- Ce naiba? - Ce-ai făcut?
- Habar nu am. - Drama, Drama, pot vorbi cu tine, puţin?
Venim imediat, bine? O plimbărică.
- Ce este? Ce este? - Nu, nu, nu. Nu, cred că-i drăguţ
că tu şi băieţii şi managerul tău sunteţi prieteni.
Da, ne cunoaştem de când eram copii.
- Ai încredere în el? - Ca şi cum mi-ar fi rudă, de ce?
Fosta mea nevastă a făcut înţelegerea pentru mine, pentru serialul ăsta,
şi de când ne-am despărţit, mă simt expus, înţelegi?
Dacă s-ar întâmpla ceva,
nu ştiu dacă aş putea face faţă.
Am fost concediat de la seriale, după testări.
Cine nu a fost?
Crezi că micuţul s-ar întâlni cu mine?
- Da, bineînţeles, bineînţeles. - Acum?
- Vino cu mine. E? - Da?
Dice caută să fie reprezentat cum trebuie.
- Da? - Ai fi dispus să stai de vorbă cu mine?
- Da. - Azi?
- Sau mai curând.
Nu pot azi.
Trebuie să-şi ia lucrurile de la fosta sa iubită.
De multe ori am trecut prin asta. Crede-mă.
Fosta mea iubită mi-a incinerat toate lucrurile.
Dar partenerul meu este la birou acum, dacă vrei să vorbeşti cu el.
- E o idee grozavă. O să-ţi placă de Scott. - Am înţeles.
Deja sunt pasat mai departe, dar apreciez asta.
- Nu eşti pasat mai departe. - Nu, apreciez asta. Pe bune.
Mulţumesc.
Bună, Alex, sunt eu, din nou.
Lucrurile îs bine aici, sunt foarte ocupat,
dar după cum am spus aseară, am ars casa lui Vince,
aşa că poate vrei să mă suni înapoi?
- Alex? - A intrat căsuţa vocală.
Am văzut-o la TV aseară.
- La TV? - Da.
La meciul de baschet, stătea în primele rânduri.
Purta tricoul cu tequila "Avion" şi arăta superb.
Nu vreau să te fac gelos, sau aşa ceva,
dar sunt sigură că Lebron i-a tras cu ochiul.
Glumesc.
- Ce amuzant.
Se distrează bine.
Am vorbit cu ea aseară.
A spus că în Miami e foarte grozav.
- Ai vorbit cu ea? - Da.
Serios..
E în ordine?
- Absolut. - Eşti sigur?
- Pari trist. - Nu, nu sunt trist.
Încerc să ţin lucrurile în frâu, aici, bine?
Să ne întoarcem la treabă.
Sarah, Abby, voi veţi merge pe bulevardul Sunset cu duba promoţională.
Şi Rachel, vreau ca tu să te duci la toate staţiunile şi sălile de gimnastică.
Vreau să fie o coadă la uşă, diseară, ai înţeles?
Am înţeles.
- Bine, du-te! Abby, stai aşa? - Da.
Când ai vorbit cu Alex,
- părea bine? Ceva ciudat? - Nu.
Dar tu eşti ciudat.
- Nu, nu sunt. - Eşti îmbrăcat ciudat.
- Eu stăteam acolo.
Mâncam "muesli" şi, bine, am mâncat şi biscuiţi cu ciocolată,
- dar am muncit din greu şi-i merit. - Ea unde stătea?
- Acolo. - Era singură?
Ţi-am spus, pleca.
- Mai erau lucruri puse pentru o altă persoană? - Nu-mi aduc aminte.
Concentrează-te, Lloyd.
Încerc, Ari, dar toate astea m-au dat peste cap.
Dle Gold! Cum sunteţi?
- O masă pentru două persoane? - De fapt, nu, James.
Am o întrebare pentru tine. Mi-ai văzut nevasta, azi dimineaţă?
Nu lucram azi dimineaţă. David lucra.
- E totul în ordine, Dle Gold? - Da.
- David? Scuză-mă. Bună. - Bună, ce faci?
- Bine. - Şi ţie la fel. Mai vrei de mâncare.?
Am revenit fiindcă eu vreau să te întreb ceva.
Ai servit o brunetă...drăguţă, pare tinerică, de vreo 40 de ani, în dimineaţa asta?
Arată de 32 de ani.
- Da, o cunosc pe nevasta dvs. Vine aici în fiecare dimineaţă.
- Serios? De când? - Din ultimele săptămâni.
- Cu cine vine? - Cu nimeni.
Stă singură. Ce trist.
Cred că îi este dor de tine, Ari, şi vrea să-ţi vadă numele în meniu.
- Mai pot face ceva pentru dvs.? - Nu, mulţumesc.
- Pare de treabă. - E un nesimţit, Lloyd.
Bună, Robbie.
Îmi pare rău, dar am auzit, Dle Gold,
dar dacă nevasta dvs. e aici singură, în fiecare dimineaţă,
sunt sigur că David încearcă tot ce poate ca să se cupleze cu ea.
- Da, soţia mea nu ar ieşi cu tipul ăla. - Vai de mine..
Se spune că deja s-a culcat cu trei din cele patru
"Neveste casnice adevărate din Beverly Hills."
Cei de la Bravo n-au putut difuza asta fiindcă era o poveste prea picantă.
- Dar pare atât de treabă. - Este un sociopat.
Probabil de asta-i un actor bun, spre deosebire de restul chelnerilor din oraş.
Are audiţie pentru nişte episoade în "Mad Men", azi.
Nevasta mea n-ar ieşi niciodată cu un chelner.
Unii dintre noi chiar suntem buni la inimă, Dle Gold,
în ciuda statutului nostru social.
- Şi ce spune? - Nimic. De o oră n-a scos un cuvânt.
- Sunt doar 20 de pagini. - Nu ştiu.
- Gândeşte adânc. - Şşş.
- Ai găsit ceasul? - Nu, probabil că l-a vândut.
- Ce naiba? - Trebuie să închid.
- Ce naiba faci? - Îmi...căutam ceasul.
Prin lenjeria mea intimă.
Căutam şi alte lucruri. Ce faci acasă, nu erai la servici?
Mi-am dat demisia acum câteva zile.
- Serios? - Serios.
Ţi-am primit mesajul, azi.
Ţi-am răspuns la telefonul pe care mi l-ai dat azi noapte.
- Şi mi-ai spus "du-te naibii". - Asta mi-ai spus.
- Poftim? Când? - Azi noapte.
- Nu-i adevărat. - Serios?
Du-te naibii!
Sloan, urlam la robotul tău telefonic.
De patru ori am încercat să-ţi las un mesaj.
Doamna aia mă tot întrerupea, întrebându-mă dacă vreau să ascult mesajul,
- să-l ascult din nou... - În fine, Eric.
Mă doare undeva. Iată-ţi ceasul.
Îl purtai.
Eu l-am plătit.
E o plăcere, ca întotdeauna, Sloan.
Eric, n-am vrut să spun asta.
E trist, Sloan.
Niciodată nu ţi-aş spune aşa ceva. Te rog să şti asta.
Urăsc faptul că
am terminat totul cu atâta furie,
după ce-am trecut prin atâtea împreună.
Şi eu.
Bine, care ţi-e cea mai mare grijă?
Să nu fiu călcat în picioare. Am fost des, călcat în picioare.
- Aud asta. - Cine nu a fost, în oraşul ăsta?
- Amin. - Poate că am fost călcat în picioare mai mult decât majoritatea...
- şi decât el. - Nu prea cred asta.
Serios? Locuiam pe trei acri, în Beverly Hills.
Acum locuiesc într-un apartament în Encino, cu nevasta mea,
cu copii mei şi cu o pisică bolnavă rău.
- Te-a întrecut, Drama. - Poate din cauza pisicii.
Am nevoie de cineva care să aibă grijă de mine.
Am eu grijă de tine, bine?
Şi vei semna un contract cu mine, pur şi simplu...
Absolut. Am văzut "Bananele lui Johnny."
Şi cred că este un hit.
- Nu voi plăti nimic pentru "Banane." - De ce-ai face asta?
Voi fi plătit pentru ce va urma, Andrew.
"Marea revenire a lui Diceman." Ia te uită.
Erai fan?
Dacă eram fan? Îţi puteam recita toate replicile când eram la liceu.
- Serios? - "Hickory dickory dock,
tipa asta îmi sugea scula. Ceasul bate ora două,
am terminat, şi-am lăsat-o pe curvă pe strada următoare."
- Pune-te cu mine. - Cred că sincronizarea mea e puţin mai bună,
- dar şti ce? Hai s-o facem. - S-o facem.
- Serios, îţi mulţumesc. - Eu îţi mulţumesc.
- Billy... - Şşş...
De ce nu poţi spune asta, pur şi simplu?
Am vrut s-o spun într-un fel în care să te facă să te simţi bine,
pentru că dacă-ţi spun ce nu-mi place, tot să te simţi bine.
Nu-s atât de sensibil, Billy.
Vince, ai luat pagina goală, ai scris ceva pe ea.
Acum şti cum e să te expui.
Şi dacă ţi-aş spune că-i nasol, te-ar durea.
- E nasol? - O parte din el e nasol.
- Chiar mă doare. - Dar o pot repara.
Să o repari. Schimbă ce vrei tu.
N-am să pun nimic la suflet, fiindcă filmul ăsta nu-i pentru mine.
- E pentru Johnny. - Ce altruism uimitor.
Voi folosi din atitudinea ta pentru personalitatea labradorului galben.
- Dacă e în ordine. - E în ordine.
- Marci Sanders e la telefon. - Fă-i legătura.
Şi-o trage cu un chelner?
Nu ştiu nimic despre nimic.
- Spune-mi că nu se culcă cu un chelner. - Ari,
şti că niciodată nu mi-aş trăda sora.
Sora şi părinţii tăi te-au trădat.
Ţi-au tăiat partea financiară fiindcă cred
- că eşti o alcoolistă instabilă... - E o chestiune de părere.
...care va renunţa la toţi banii pentru primul bărbat care-ţi zâmbeşte.
Doar pe mine mă ai. Se culcă cu un chelner?!
Nu ştiu dacă se culcă cu cineva!
- Cu cine se vede? - Te rog. Te rog?
Îmi eşti datoare, Marci, bine?
Nu se poate şti ce se va întâmpla cu cecurile acelea pentru taxele şcolare
- dacă-mi pierd minţile. - Nu-mi ameninţa copii!
Lance se descurcă foarte bine, acum. A luat un C minus la geometrie.
Grozav. Atunci poate că-i pregătit să se angajeze.
Bine, Ari.
A spus că are pe cineva
de la un restaurant,
dar că-i prea ruşinată să-mi povestească despre el.
Doar atât ştiu. Pe bune.
E ruşinată?
Lloyd!
Se culcă cu un chelner.
Da, Ari.
Mai vrei să fi şeful departamentului de televiziune?
Ca onoare, te-aş lăsa să-mi scoţi toate unghiile de la degete, cu cleştele.
Vreau să suni la biroul care se ocupă de "Mad Men".
Vreau să vorbeşti cu toţi..de la Matt Weiner la cei din conducere...
să se comporte ca naiba cu chelnerul acela, să-l umilească şi să-l trimită la făcut bagajul.
- Nu ştiu dacă pot... - Dacă-l văd pe puştiul ăla pe platourile de filmare de la "Mad Men",
eu voi fi un bărbat nebun, bine?
Dacă-l văd oriunde... chiar şi ca un zombi,
în filmul "The Walking Dead," voi împuşca pe cineva în cap.
Rezolvă treaba!
- Ai spus ceva în timp ce...? - Nu-mi amintesc.
- I-ai spus că o iubeşti? - Nu.
- O iubeşti? - Bineînţeles că o iubesc.
Mereu o voi iubi. Urma să ne căsătorim luna următoare.
Da, nu mai spune. Cadoul meu nu se putea returna.
Nici măcar nu ne-am despărţit în mod oficial.
Ne-am certat urât, şi eu am plecat.
Cred că s-a terminat în mod oficial când a anulat contractul cu firma de catering,
- şi când ţi-a returnat inelul. - Uite, E,
te scapi de cheltuială şi de dureri de cap.
- Căsătoriile sunt pentru fraieri. - Dice, nu tocmai ce te-ai căsătorit?
- Da, dar eu sunt slab. - Şi cum ai lăsat-o, atunci?
N-am făcut asta. S-a ridicat şi-a plecat.
Stai aşa...credeam... credeam că tu erai la ea.
- Aşa este. - A plecat din propria casă?
- Ce-mi place. - Ce-am ratat?
E şi Sloan s-au împăcat şi apoi s-au despărţit din nou.
Serios? Bine, cu toţii vom fi singuri din nou
fiindcă şi eu cred că mă voi despărţi de Alex.
Asta-i şocant.
Da, e o fată bună.
Nu, nu, ar fi şocant dacă el s-ar despărţi de cineva.
- Ce s-a întâmplat?
A sunat-o pe Abby, dar pe mine nu m-a sunat.
Poate s-a făcut lesbiană şi îi e prea ruşine să-ţi spună.
- Cui i-ar fi ruşine cu asta?
Chiar cred că-şi doreşte faima mai mult decât mă doreşte pe mine.
- E imaginea tequilei Avion. - Da.
Ia termină cu asta. Arată bine.
- Da. - Cum ai pus mâna pe ea?
- Nu ştiu, Dice.
Şi pentru o vreme ţi-ai tras-o cu fiica lui Tony Soprano.
- M-ai căutat pe Google? Da, asta am făcut. - Cred că are o sculă de cal.
Nu, nu, aveam dulapul împreună, la vestiare, tipul...
- Phil!
- Ce se aude?
- Am rezultatele... - Ce este? Nu-s bune?
- Sunt excelente! - Da!
Peste trei săptămâni avem premiera şi nici că se poate mai curând.
Bună, sunt Scott Lavin. Îl reprezint pe Dice.
Ce noroc pe tine. Tipul e o vedetă. Trebuie să mă întorc.
- Felicitări, Phil. - Pe mai târziu, frate.
- Ştiam eu, ştiam eu. - Nu ştiai.
- Aveai emoţii. - Nu, eu nu îmi număr puii
înainte să iasă din ouă. Dar acum că au ieşit, e clar...
- vom avea succes. - Mereu am avut.
Şi, Drama, odată ce termin cu filmul acela,
s-ar putea să ai două nominalizări la premiile Emmy, ce zici?
Te rog Doamne, te rog, te rog, te rog, am suferit destul.
- Merit lucruri bune. - Vin, Johnny. Vin.
Să mergem la bar. E şi Turtle au nevoie de-o băutură.
- Da. - Nu mai spune.
Drama, pot vorbi puţin cu tine?
Venim imediat. Trebuie să vorbesc cu Drama puţin.
- Ne vedem acolo. Care-i baiul? - Niciunul.
Trebuie să-ţi mulţumesc pentru slujba asta.
- Te rog. - Nu. Eram mort.
I-ai rugat să mă vadă şi ei asta au făcut.
Fiindcă ştiam că te vei descurca de minune. Şi asta ai şi făcut.
- Da, dar... - Dar ce anume?
Dar înţelegerea noastră e nasoală. Ne plătesc foarte slab.
- Fiindcă n-am avut o pârghie de lansare. - Ştii ce?
- Eu zic să plecăm. - Unde să plecăm?
- Să lăsăm baltă serialul. - Serialul nici n-a fost difuzat, încă.
Da, dar noi am câştigat deja. L-ai auzit pe Phil.
După ce ne exploatează vocile şi vând 10 milioane de maimuţe
- fără să ne dea un leu... - Te joci cu mine, aşa-i?
Nu. Şti ce zic eu? Noi să-i călcăm în picioare.
Noi doi, Drama, noi să-i călcăm în picioare.
- Să vorbim cu oamenii noştri. - Ştii ce?
Prima dată vorbim şi apoi o lăsăm baltă.
Drama, noi îi călcăm în picioare!
Bună ziua, TMA.
Vă rog aşteptaţi.
Nevasta lui Ari e aici.
Serios?
Bine, da. Mersi.
Ari, nevasta ta e aici.
Bună, bună! A trecut prea mult timp.
Am văzut cum mă urmăreai din spatele aparatului de cafea, azi dimineaţă.
Ştiu. Îmi pare foarte rău.
Te-am văzut. Şi nu cred că v-am văzut separat,
aşa că mi-aş dori să fiţi împreună! - Ştiu, Lloyd.
Fiindcă sunteţi cuplul perfect... ca şi Doamna Diana şi Charles.
Doamna Diana şi Charles au divorţat şi apoi, ea a murit.
Acum taci naibii din gură.
Îmi pare rău. Pa. Am intenţii bune.
- Bine, are intenţii bune. - Ce se întâmplă?
Putem vorbi despre asta în biroul tău, te rog?
Da, sigur.
- Deci... - Sora mea e isterică!
Poftim? De ce?
Nu vrea să fie în mijlocul acestei situaţii.
- În mijlocul cărei situaţii? - Ari, suntem separaţi.
Trebuie să stai departe de viaţa mea.
Viaţa ta separată
se bagă în viaţa mea, bine?
Ar trebui să te muţi în Iowa ca să nu fie aşa.
Şi aşa...
Ai dat peste cap audiţia lui David pentru "Mad Men"?
David? Chiar te vezi cu un chelner?
Chiar ai încerca să distrugi viaţa cuiva, la întâmplare?
Un chelner care se culcă cu nevasta mea la un restaurant
pe care aproape că eu l-am construit, nu-i ceva întâmplător.
Chiar i-ai stricat audiţia?
Nu-ţi voi răspunde până ce nu-mi vei răspunde tu.
Ari, te rog! Trebuie să mă laşi să-mi trăiesc viaţa.
Dacă există vreo şansă să ne împăcăm vreodată,
trebuie să explorez şi alte lucruri.
Dacă există vreo şansă să ne împăcăm,
nu poţi explora un chelner!
- Este umilitor! - În primul rând,
nu-i chiar atât de umilitor decât lucrurile prin care m-ai făcut să trec, de-a lungul anilor.
Şi în al doilea rând,
nu mă văd cu David.
Atunci cum şti de asta, şi de ce-ţi pasă?
Fiindcă ies cu cineva căruia îi pasă.
- Cu cine? - Cu şeful lui.
Bobby? Flay.
- Ieşi cu un bucătar? - E bucătar şef, Ari.
Şi este un om de afaceri.
Şi e blând şi respectuos şi generos.
Este un roşcat crăcănat. Este o greşeală genetică.
Isuse, Ari, ce copil eşti. Eu..
Dacă ai puţină decenţă,
repari ce i-ai făcut lui David.
Bobby Flay
este acum inamicul meu,
ceea ce înseamnă că este şi al vostru.
Dacă cineva mănâncă sau recomandă
restaurantele lui,
va cunoaşte pumnul meu!
Bună, Alex, nu ştiu dacă-ţi aduci aminte de mine.
Sunt iubitul tău, Turtle.
Asta-i ultima dată când te sun.
Sună-mă înapoi, spune-mi de ce nu mă suni. Sau nu mă suna.
- A intrat căsuţa vocală? - Da.
- Ai vorbit cu Sloan? - Nu.
Poate-ar trebui să suni o altă fată, să-ţi iei gândul de la ea.
Acum două ore m-am culcat cu Sloan. N-am să sun o altă fată.
- Cu două e cel mai bine. - Da. Doar fă un duş.
Nu, la naiba cu asta. Eu nici nu m-aş spăla pe dinţi.
Clăteşte-ţi gura cu nişte apă. Şi eşti bun de plecare.
Mă simt vinovat, asta-i tot, bine? Simt că am profitat de Sloan.
N-am să sun o altă fată.
Lăsaţi-l în pace pe E. Se va întrista
şi apoi niciunul din noi nu va ieşi. - Mulţumesc.
- Turtles, mi-l dai te rog?
- E Sloan.
- E destinul. - Nu, nu-i destinul, îmi provoacă greaţă.
- Răspunde-i. - Şi ce să-i spun?
Ce voiai să-i spui.
Spune-i că o vrei înapoi.
Mulţumeşte-i pentru sex.
- O fac eu, o fac eu. - Dă-mi telefonul.
- Alo? - Bună.
- Îmi pare rău.
- Pentru ce? - Că am plecat.
E în ordine. Şi mie-mi pare rău.
- Sper că lucrurile nu au devenit confuze. - Nu, E, nu-s confuză.
- Totul este bine. - Totuşi, încă mă simt prost.
Nu ştiu. Simt că ar trebui să te scot la cină, sau aşa ceva.
Nu.
Serios. A fost plăcut să te revăd.
Simţeam că am nevoie de o încheiere.
Da.
Am vrut să-ţi spun, dar am fost distraşi.
Da.
Mi-am dat demisia de la servici fiindcă mă mut la New York.
- Dar sunt fericită.
Asta-i bine.
- Da. - Succes cu asta.
Mulţumesc. Noroc şi ţie, aici, E.
- Mersi. - Bine. Poate vom vorbi curând.
Da, sper.
Pa.
Ce s-a întâmplat? Eşti bine?
Da. Totul este bine. Sloan se mută la New York.
Traducerea şi adaptarea: killerino FaceBook: Killerino Serban