Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
ARISTOCRAŢI PRIMA PARTE
Se născuse o nouă epocă de rebeliune şi vărsare de sânge.
Eu sunt din alte timpuri.
LONDRA 1743
Am fost crescută în altă lume.
Cum puteam şti cât de neobişnuiţi eram?
Am fost mult răsfăţata lady Emily Lennox.
Eu şi sora mea nu ştiam nimic despre lumea de dincolo de a noastră.
Bonă!
Abia dacă ştiam că există o lume dincolo de a noastră.
Ia-o pe lady Louisa şi fă-o să tacă.
Mamă, rozul nu merge destul de bine?
E uimitor de insipid!
Nu pot fi mai drăguţă decât m-a făcut Dumnezeu.
Taftaua verde marin nu va modifica nimic.
- Vrei să arăţi ca o femeie neîngrijită? - Caroline n-ar putea să arate aşa.
Centrul lumii mele era sora mea Caroline.
- Pot purta astea când voi avea vârsta? - Emily, sunt ale Carolinei pentru sezon.
- Trebuie să merg la acest bal? - Da, trebuie. E balul lordului Hervey.
- Aş vrea să pot merge. - Tu nu vrei să te căsătoreşti?
Ce obiecţie ai împotriva lordului Beaufield?
- Nu simt nimic pentru el. - Vor veni şi sentimente. Întotdeauna vin.
- Mamă! - Ai de ales din toată Londra.
- Pe cine vrei? - Pe cineva care mă iubeşte!
Cineva pe care îl iubesc.
Eram stră-strănepoatele regelui Carol al II-lea.
Bunicul nostru a fost primul duce de Richmond, tatăl nostru al doilea duce.
Mama noastră a fost lady de Bedchamber.
Eram de sânge regal şi ne amestecam cu familia regală.
Fiica dumitale nu... acceptă?
A avut oferte, alteţa voastră regală.
O zestre de 10.000 lire şi rangul vostru, ar fi ciudat dacă n-ar avea.
În special că aspectul ei nu este în niciun fel...
dezgustător.
E mai înceată în a se decide.
I se permite să decidă?
I se permite să amâne.
Ducele de Richmond este un tată indulgent.
Caroline avea aşteptări pe care lumea noastră închisă nu le-a putut satisface.
În al treilea ei sezon, oricât de uimiţi erau părinţii noştri, ea nu-şi găsise soţ.
Excelent bal!
ÃŽntr-adevÄƒr, lord Beaufield.
Mergem la cină? Cred că au homar.
Poate mai târziu.
Moluştele nu mă atrag.
Excelent discurs cel de azi, domnule Fox.
Vă mulţumesc, domnule prim-ministru.
Ne-ar fi de folos creierul dumitale la Trezorerie.
Poziţii ca acelea sunt ale dumneavoastră să le împărţiţi, dle prim-ministru.
Opoziţia regală se impune. Regele are proprii favoriţi.
Mă ocup eu de asta.
- Lord Hervey. - Domnule Fox.
Ce ocazie splendidă.
Au o excelentă carne de porc şi tocană de miel.
Tocmai am avut o vorbă cu primul ministru.
Mă întrebam dacă pot conta pe bunătatea dumitale.
Maiestatea sa este ceară în mâinile dumitale.
Eu? Eu sunt o forţă uzată.
Forţa dumitale va fi uzată când va rămâne Tamisa fără apă, lord Hervey.
Vorbeşti serios?
- Domnule Fox. - Alteţa voastră.
Ocaziile acestea... mai mult afaceri decât plăcere.
Le găsesc pline de posibilităţi.
Nu sunteţi un bărbat bătrân şi căsătorit.
Tot timpul vorbeşte amicul Fox. Nu poate sta liniştit o secundă.
- Îl cunoşti? - Am jucat cărţi cu el din când în când.
Cum te distrezi, lady Caroline?
Îmi place să citesc cărţi.
Cărţi întregi?
Tocmai am terminat o tragedie de Voltaire.
Voltaire?!
Henry Fox, lady Caroline. (Fox=vulpe)
- Şi ce-ai de spus despre Voltaire? - Îl găsesc primejdios.
Vrei să spui că gândeşte independent.
- Independenţa ideilor nu este rea. - Cei mai mulţi oameni aşa cred.
- Ei bine, cei mai mulţi nu gândesc. - Nu?
Sunt pur şi simplu de acord cu moda actuală.
Voltaire gândeşte. El nu acceptă nimic fără examinare.
Aveţi dreptate.
Poate de aceea cărţile lui sunt atât de amuzante.
Cine e Voltaire?
Gustul dumitale mă surprinde, lady Caroline.
Ce altceva mai citeşti?
Romane.
Scandal.
Filozofie. Istorie.
Eşti influenţată de citire?
Presupun că trebuie să fiu.
Dar ceea ce ne place în cărţi nu putem experimenta în viaţă.
Nu e aceasta plăcerea cărţilor?
Cărţile au multe plăceri.
Ca şi viaţa.
Cina, lady Caroline?
Caroline a devenit intrigată de domnul Henry Fox, un politician
care nu semăna cu nimeni cunoscut de noi până atunci.
Caroline trebuie să aleagă acum, înainte de finalul sezonului.
De ce nu-l ia pe Beaufield?
E arătos, fermecător.
E foarte sobru.
- Vei vorbi cu ea? - E greu de convins.
Convins? Trebuie să ceri!
Aş vrea să vă povestesc tuturor un fapt care a avut loc când aveam 18 ani.
Tatăl meu ne spunea cu regularitate povestea propriei căsătorii aranjate.
Morala ei era clară.
Când am auzit ce-a zis...
"Căsătoria, fiule. Îmbracă-te pentru nunta ta."
Am spus: "Cum mă pot căsători? Plec în Franţa."
"Ce legătură are Franţa cu chestiunea?" zice el. "Ţi-am găsit o soţie cu zestre."
N-am ştiut cum o găsise, dar tatăl meu era om de onoare.
Nu şi-ar fi renegat niciodată o datorie la joc.
Aşadar, iată-ne, tatăl meu, eu... mireasa mea.
O singură frază mi-a scăpat de pe buze.
"Mă vei căsători cu lălâia asta?" zic eu.
Am luat acea fată de soţie şi am plecat în Franţa în ziua următoare.
Mireasa s-a întors în sala de clasă.
Nu aveam niciun zor să mă întorc.
Un an s-a transformat în doi, doi s-au întins la trei.
Şi când m-am întors, nu prea m-am grăbit s-o pretind.
Ce am făcut?
Am fost la teatru cu un grup de prieteni şi acolo am văzut o femeie.
O femeie splendidă în loja de vizavi. Abia aşteptam să aflu cine este.
Şi ce am descoperit?
Era chiar soţia mea.
Umilinţa de a fi pariată la o mână de whist.
O, iubirea mea.
Tatăl meu a pierdut partida, dar eu am câştigat premiul.
Şi dacă n-ar fi fost frumoasă, tată?
Ai fi fost nefericit.
Mama ta şi cu mine suntem fericiţi pentru că mi-am ascultat tatăl.
Şi nu suntem doar fericiţi, suntem cel mai fericit cuplu din Londra.
Londra nu e plină de cupluri fericite.
Am făcut şi fac totul pentru binele tău. Sunt cel mai indulgent părinte din Anglia.
Afecţiunea în familia noastră era considerată neobişnuită,
dar oricât ne-ar fi adorat pe toţi, indulgenţa tatălui meu avea limite.
Lady Caroline.
Aceasta este e sora mea Emily.
- Domnule Fox. - Lady Emily.
- Vă întârziem cumva? - Nu, Camera Comunelor poate aştepta.
O vreme.
Cum vă distraţi în acest sezon, lady Caroline?
- Este mai mult datorie decât desfătare. - Dansul? Divertismentul?
Flirtul? Nu vă plac?
Mă bucur mai mult de singurătate decât de companie.
- Bună ziua, Henry. - De pace mai mult decât de agitaţie.
Modestie mai mult decât vanitate.
Sunteţi prea tânără pentru astfel de preferinţe.
Oare vârsta dictează preferinţa?
Dumneata eşti mai în vârstă, domnule Fox. Şi totuşi, nu eşti prieten cu singurătatea.
Plănuiesc să accept ceea ce are lumea de oferit.
Alteţa voastră.
Ce e de făcut cu fiica mea, domnule Fox? Refuză toţi pretendenţii.
Lady Caroline este un premiu pe care toţi bărbaţii l-ar dori.
Dacă va continua în maniera actuală, îşi va încheia zilele necăsătorită.
- Mamă! - Nu pot să cred aşa ceva.
Are farmecul mamei ei.
Alteţa voastră, mă scuzaţi?
Doamnelor.
Porcul domestic.
Un animal modest,
cu obiceiuri nesemnificative
şi aspect nefericit.
Dumnezeu a organizat universul în aşa fel
ca în regatul animalelor
să existe grade şi ierarhii, la fel ca în lumea oamenilor.
Dacă noi avem în vedere leul...
monarhul câmpiilor.
Leului i s-a dat forţa
şi puterea, în aşa fel încât să stăpânească peste cei mici...
Nu sunteţi plictisită de univers, lady Caroline?
Deloc, domnule Fox.
... dar este şi destinul lor
să devină hrana leilor. Să vedem...
O tânără atât de studioasă.
Vaca ar trebui să vâneze?
Noţiunea este ridicolă.
Vaca a fost creată să pască şi să dea lapte.
Şi, de asemenea, i se permite să mugească.
Poziţia exactă a unei creaturi în creaţia sa poate fi obscură uneori.
Dacă ne facem timp să ne gândim la regiunea rurală din Anglia, ce vom descoperi?
Vidra.
Viezurele. Şoarecele de câmp.
Şoarecele de casă.
Broasca. Broasca are dinţi?
Oare broasca are nevoie de dinţi?
În acelaşi timp, nevăstuica
are gura plină cu instrumente proiectate să lupte.
Nu ne putem aştepta...
Domnule Fox!
N-ar trebui să fim singuri.
M-am gândit că te găsesc în bibliotecă.
În curând vei spune că sunt savantă, ceea ce ştiu că e un termen folosit greşit.
Se aplică doar doamnelor care, asemenea porcilor, au un aspect nefericit.
Dumneata poţi citi din zori şi până în seară şi să nu atragi nicio critică.
E o lume ciudată.
Unii se întreabă de ce a creat Dumnezeu porcul.
Dacă există Dumnezeu.
În mod sigur crezi în Dumnezeu.
De ce?
Dar trebuie să admiţi că aici este un aranjament divin.
Aş avea o ceartă cu El dacă ar exista.
Pe ce motive?
Poziţia obscură a vulpii.
Nu eşti niciodată serios, domnule Fox?
Ba sunt extrem de serios. Nu m-ai văzut fiind serios?
Te-am văzut flatând oameni pentru avansare.
Primul ministru.
Lordul Hervey.
Tatăl meu.
Desigur, eram mult prea tânără să înţeleg că sora mea putea vedea la domnul Fox
calităţi mai importante decât simpla înfăţişare.
Pentru mine, el era doar neplăcut la chip şi excesiv de bătrân.
Lady Caroline!
Scuză-mă.
Erai ataşată de lordul Hervey?
Sunt melancolică la înmormântări, chiar dacă relaţia nu era strânsă.
Este e o înmormântare, dar măcar nu e a dumitale.
Dumitale nu-ţi lipseşte protectorul?
Îmi lipseşte, e adevărat.
Compania lui.
Bunătatea. Înţelepciunea lui.
Lordul Hervey are atâta lume care-l jeleşte.
Prieteni, linguşitori, creditori.
Soţie. Opt copii.
Iubitori ale celor două tipuri.
Inclusiv fratele meu.
N-ar trebui să-mi vorbeşti aşa franc.
Eu aprob francheţea.
Pentru că eşti tânără şi cinstită, nu înseamnă că eşti proastă.
Aşadar, aprobi modul de viaţă al lordului Hervey?
Nu judec felul în care alt bărbat îşi trăieşte viaţa.
- Dumneata cum trăieşti? - Cred că ţi-am spus.
Trăiesc din plin.
Te rog să mă scuzi, lady Caroline. Trebuie să mă ocup de nişte treburi.
Poziţia mea în Trezorerie a fost acordată. Mi-a spus tatăl dumitale.
Nu este lipsit de demnitate să lupţi pentru poziţie la o înmormântare?
Este uşor să dispreţuieşti poziţia când o primeşti prin naştere.
- Eu sunt un om lacom. - Recunoşti că eşti lacom?
Sunt, de asemenea, muncitor şi înţelept.
Dar nu modest.
Bineînţeles, dumneata preţuieşti modestia.
Am să încerc şi eu.
Poţi face cum doreşti.
Nu mă priveşte.
Mi-ar plăcea să te privească.
- Dă-mi voie să-ţi explic. - Lasă-mă în pace.
Te rog.
Uite-l pe domnul Fox.
- Pleacă! - Nu, te rog, ascultă.
Mă scuzi, te rog?
La ce vă uitaţi atât de intens?
La domnul Fox.
Vei fi bine.
Aceea este actriţa?
Cea care i-a născut ultimul copil?
L-am văzut deunăzi cu lady Glenharvey.
Şi nu demult, lady Coleman era agăţată de braţul său.
- Te urăsc, Henry Fox! - Te rog!
E destul de amuzant, dar comportamentul său e de neconceput.
Dar ce poţi aştepta de la un necredincios?
Ai ştiut despre el şi actriţă?
Probabil că e iubit de multe femei.
Părinţii mei erau destul de mulţumiţi să-l includă pe domnul Fox în cercul lor,
ca pe o cunoştinţă amuzantă.
Faptul de a fi mai mult decât o cunoştinţă era pur şi simplu de neconceput.
Lady Caroline.
Aş vrea să vorbesc cu dumneata.
Aş prefera să ţin un discurs în Camera Lorzilor pentru creşterea taxelor
decât să spun ce trebuie să spun acum.
De rezultatul următoarelor câteva minute depinde fericirea restului vieţii mele.
Trebuie să fii conştientă de frumuseţea ta ca persoană.
Trebuie să ţi se fi spus de multe ori de către alţii mai de cuvânt ca mine.
Mă complimentezi.
Nu e un compliment.
E adevărul gol-goluţ.
Caracterul tău este cel pe care eu îl preţuiesc,
poate pentru că e mult mai preţios decât al meu.
Ce vrei să spui, domnule Fox?
Te iubesc.
Îţi cer mâna.
Îmi dai voie să sper?
Trebuie să-mi ierţi surpriza, domnule Fox.
Nu mă gândeam la dta ca la bărbatul care ar vrea să se căsătorească.
Dumneata eşti prima pe care am cerut-o.
Şi lady Glenharvey? Dar lady Coleman?
Amândouă sunt deja măritate.
Eşti frivol.
Niciodată n-am fost mai serios în toată viaţa mea.
Femeile acelea sunt trecutul meu.
Viitorul meu stă numai în dumneata.
Dacă mă vei accepta...
Şi actriţa? Şi copilul?
S-a terminat. Am avut grijă de ei.
Ştii că nu pot lua oferta în considerare fără binecuvântarea părinţilor mei.
Dacă îmi permiţi să vorbesc cu tatăl tău...?
Îţi dau permisiunea.
Dar, te avertizez, tatăl meu nu e uşor de abordat.
Nu cred că îi displac.
Îţi urez succes.
Cine se crede?! Cum îndrăzneşte s-o abordeze?!
Se gândeşte să se ridice în lume.
Neruşinarea lui nu cunoaşte limite.
Ce îşi imaginează că poate să-i ofere?
Nu are obârşie, bună creştere, respect pentru divinitate, nici farmec personal!
Arată ca o broască!
Henry?
Henry!
Spune că este prima oară când aspiră la căsătorie.
Mă întreb ce a făcut ea ca să-l provoace.
L-am refuzat pe domnul Fox.
E un incident nefericit pe care-l vom uita repede.
Refuzat?! Uita?!
Dar, tată, te-ai gândit...
De parcă mi-aş da fiica unui bărbat de aproape aceeaşi vârstă cu mine.
Ei bine, vârsta i-a adus prosperitate.
Şi ar trebui să ne căsătorim numai pentru prosperitate?
Eşti un premiu atractiv, draga mea, dar nu eşti pentru el.
- Să ştii că i-am interzis accesul în casă. - Poftim?
Domnul Fox nu ne va mai vizita.
Nu!
Alteţa voastră.
- Mă scuzaţi. - N-ar trebui să arătăm puţină politeţe?
Voi fi mai politicos dacă veţi face cum doresc.
Ce vrea alteţa voastră de la mine?
N-am vorbit cu lady Caroline de săptămâni.
Vorbiţi cu ea domnul meu. Numai dvs o puteţi scoate din chinul ei.
Mi-e teamă că ceea ce s-a decis este fericirea sau nefericirea ei pe toată viaţa,
nu doar pe câteva luni.
Ea nu o ia cu uşurinţă.
Şi nici nu abandonează uşor o cursă odată ce a intrat în ea.
E tânără.
Ce ştie ea despre lume?
Permiteţi-mi să sugerez că se cunoaşte pe ea însăşi.
Conversaţia aceasta a luat sfârşit.
Pe viitor, nu-mi vei mai vorbi şi nici fiicei mele!
Caroline, eşti mohorâtă ca un homar mort. Încearcă să arăţi mai veselă.
Nu pot să arăt ceea ce nu simt.
Nu faci niciun efort.
"Draga mea adorabilă Caroline,
mă găseşti într-un asemenea amestec de nefericire şi bucurie
încât mi-e greu să mă decid dacă să dansez sau să plâng.
Sunt într-o astfel de situaţie că orice aş..."
Îţi scrie?
Aş muri fără scrisorile lui. Nu-şi poate demonstra altfel iubirea.
Este asediat din toate părţile din cauza mea.
Te vei căsători cu el?
Mi-ar plăcea.
- Tată, te rog. - Să nu crezi că te învinuiesc.
Mă doare că nu suntem de acord.
Ai văzut între mine şi mama ta exemple de afecţiune şi crezi că e ceva obişnuit.
Ştiu că e mai puţin frecvent. Dar nu poţi crede că aceasta este inspirată de mine.
Dacă te-ar iubi un căţel, te-ai căsători cu el?
- Ştii cu cine vreau să mă căsătoresc! - Pentru că nu ai idee ce înseamnă!
E inteligent, amuzant.
E un libertin fără niciun Dumnezeu!
Ce te atrage la el? Face o impresie proastă. Se crede inteligent.
A fost chiar şi conservator.
- Are viitor! - Viitor?! Oricine are viitor!
Poţi mânca, trăi şi îmbrăca un viitor în stil mare?
Un viitor îţi va da trăsuri, va plăti servitorii, va umple biblioteca de cărţi?!
- Poate un viitor să întreţine un cal? - Tată!
De ce mă chinui?
Pentru că eu sunt chinuit!
Copila mea proastă! Este o alegere nedemnă!
Lasă-mă pe mine s-o suport.
În curând te voi lăsa să vinzi peşte pe stradă.
El nu este unul dintre noi.
Stră-străbunicul tău a fost rege!
Dragul meu, calmează-te. Casa este un vacarm.
Spune-i fiicei tale să-şi amintească ce datorie are!
Bineînţeles că trebuie să-şi amintească datoria. Nu are de ales.
Caroline!
Charles, nu Hermione. Nervii ei sunt bucăţele.
Nimeni din familie nu contase pe ambiţia şi hotărârea domnului Fox.
Sau pe încăpăţânarea surorii mele.
M-am simţit îngrozitor.
Eu sunt mai încurajat de jalea ta decât consternat de ezitarea tatălui tău.
Ezitare?
E furios. Ai atât de multe de pierdut.
Şi multe de câştigat.
Toată Londra vorbeşte despre noi.
Se spune că propunerea ta se bazează pe ambiţie.
Doar nu crezi?!
Dacă tatăl meu devine duşmanul tău, te va distruge.
Voi fi mai greu de distrus decât crede el. Crede-mă.
Trebuie să plec.
Şi aşa s-a făcut că, prin dorinţa ei de a se căsători din dragoste,
Caroline a pornit o mică rebeliune.
"Draga mea adorabilă Caroline,
sper că scrisoarea asta te găseşte sănătoasă
şi sper că pasul pe care te voi ruga să-l faci să nu te îngrozească."
Şi pune-l mult mai sus.
- Unde mergi cu piersicile alea? - În sufragerie, alteţa voastră.
Du-le la bucătărie şi pune-le gheaţă.
Charles, să nu spargi lucrul acela.
- Au sosit scoicile? - Nu încă, alteţa voastră.
Trimite degrabă oamenii după ele la piaţă.
Avem budincă de prune la cină, draga mea?
Vreau budincă de prune, plăcintă de mere, smochine marinate şi coctail.
Nimic nu merge cum trebuie! Scoicile n-au sosit şi flautistul are friguri.
Va fi cel mai prost bal al sezonului.
Balul nostru? Ce prostie.
Întotdeauna e cel mai bun.
- Florile, cel puţin, nu ne fac de ruşine. - Totul va fi perfect.
Perfect? Cu scoicile încă în piaţă şi flautistul ameninţând că moare?!
Scoicile au sosit, nu te agita, flautistul a fost înlocuit.
Ai găsit alt flautist?
Nu îmi vine să cred. Ce noroc.
Nu era nevoie de frunziş în exces.
Tată?
Frunzişul arată zgârcenie într-un aranjament.
- Mamă? - Scaunele acelea vor sta aici.
Nu ascultă nimeni?!
Nu ştiu cum să vă spun.
Ce este?
M-am căsătorit.
Cu domnul Fox.
Nu vei mai intra în această casă şi nu vei mai vorbi cu vreun membru al familiei.
Nu voi accepta să nu fiu ascultat!
Plecarea surorii mele din viaţa mea m-a învăţat că există cruzime
chiar şi în lumea noastră confortabilă.
Caroline!
- Caroline... - Emily, trebuie să mergi înăuntru.
- Ce mai aştepţi? Mergi! - Stai cu mine!
Emily, îmi pare rău.
Te rog.
Caroline, nu mă părăsi!
Toată Londra vorbea despre aventură şi tatăl meu nu-şi ascundea furia.
N-am putut prevedea consecinţele pe termen lung ale fugii Carolinei.
Ştiam doar că revolta ei a sfâşiat familia.
Putea să fie la mii de kilometri depărtare.
Am susţinut-o.
Eram neliniştită pentru ea.
M-am întrebat ce se va întâmpla când va veni rândul meu.
Ce vor vrea de la mine părinţii mei?
Emily?
Mamă?
Ce citeşti?
Voltaire.
Cărţile sunt supraevaluate în educaţia unei tinere.
Tata n-ar fi de acord cu dumneata.
Eşti prea drăguţă pentru cărţi.
Vino să vezi ce ţi-am adus.
Safirele!
Să se potrivească cu minunaţii tăi ochi albaştri.
Mamă, eşti aşa de bună.
Ar trebui să le porţi la Londra.
Abia aştept sezonul.
Aşa şi trebuie.
- Vei fi un mare succes. - Sper.
Eu ştiu.
Vei avea admiratori din abundenţă.
Admiratori?
Cu voia Domnului, în cazul tău avem luxul timpului
pentru a ne gândi cu cine te vei mărita.
Mamă!
Oricum, eşti încă prea tânără să ai în vedere asemenea lucruri.
Dar dacă la împlinirea timpului descoperi că favorizezi pe cineva,
îmi vei spune cine este, nu-i aşa, draga mea?
Desigur.
Lady Emily, mă vei face cel mai fericit bărbat de pe pământ?
Am 67.000 de acri în Irlanda.
Am o casă în oraş şi una la ţară.
Te asigur că sentimentele mele...
Când am intrat în societate şi aveam vârsta să atrag pretendenţi,
am fost pe de-a întregul norocoasă.
Nu vedeam nicio obiecţie din partea părinţilor mei pentru lord Kildare.
Era, la urma urmei, nu doar tânăr şi frumos, dar şi lord şi foarte bogat.
Credeam că eşti în Londra.
Londra era deprimantă în absenţa dumitale, aşa că am venit la ţară.
Mi-a fost dor de dumneata, doamna mea.
Toată plăcerea mea a plecat cu familia dumitale. N-am găsit bucurie în nimic.
Ne-am distrat atât de bine împreună.
Lady Emily, am venit aici cu un scop.
Lord Kildare, am chef să merg pe jos.
Mă ajuţi să descalec?
Nu pot suporta.
Domnul meu?
Este cel mai frumos picior pe care l-am văzut în viaţa mea.
Nu-i aşa că e deosebit de frumoasă catarama pantofului?
Aproape că-i vrednică să-l împodobească.
Lord Kildare, este o cataramă îngrozitor de scumpă.
Dacă ar sta în puterea mea, ţi-aş face cadou o duzină.
M-ai răsfăţa.
Nimic nu te-ar putea răsfăţa.
Drăguţ din partea dumitale să spui aşa ceva.
Îţi place regiunea aceasta?
Abia dacă am observat-o.
Am venit aici doar din cauza dumitale.
Lady Emily, te căsătoreşti cu mine?
Da.
De când ne-am cunoscut, m-am gândit numai la dumneata.
- Poziţia mea în Irlanda este de conducător. - Da.
Îţi pot asigura o viaţă la înălţime într-o societate...
Da!
Poftim?
Mi-ar plăcea să mă mărit cu dumneata.
Draga mea.
Emily, Irlanda este o ţară de mlaştini şi căsuţe. Nu vom fi de acord cu tine.
Nu e bogat?
Pământ irlandez.
Avere irlandeză.
- Gata, gata. - Fetiţo, opreşte-te.
Nu acolo.
Pune-o aici, cum am spus de prima dată.
Nu găseşti că e arătos?
Poate, dar nu are calităţi excepţionale.
Niciunul nu are. Dacă se exclud presupunerile.
- Sarah, tata ţi-a spus să te opreşti. - Ce credeţi? Arată ca tatăl vostru?
Are farmec irlandez.
N-am observat.
- Charles, tu ce crezi? - E bine, tată.
Ei bine, nu ştiu dacă sunt de acord cu tine.
Mamă, îţi aminteşti Irlanda?
Am ales să uit acea parte a descendenţei mele. Nu-mi vei mai vorbi de ea!
Nu-ţi fie teamă, iubirea mea. Nu există nicio urmă a ei comportamentul tău.
Lordul Kildare este un memento iritant.
Nu voi mai discuta despre asta!
Lord Kildare, compatrioţii dumitale excelează în materie de cai.
Da, au această reputaţie.
Caii nu au multă inteligenţă.
Foarte adevărat, alteţa voastră.
Animale proaste.
Şi totuşi, depăşesc în interes concetăţenii voştri.
Într-adevăr.
Aşadar, domnul meu, cu ce vă ocupaţi timpul?
În acest moment îmi construiesc o casă.
În Londra?
În sudul Dublinului.
Partea de sud e la modă?
Când voi locui acolo, va fi.
Dumneavoastră faceţi moda în Dublin?
Da.
Poate exista modă în Dublin?
Până în prezent, de pretutindeni.
Dublin devine o capitală prezentabilă.
Are tot ce trebuie pentru o viaţă civilizată.
Mă surprindeţi.
Credeam că este o biată imitaţie a Londrei.
Imităm ceea ce este plăcut în capitală.
- Restul? Ne debarasăm de el. - Şi vă permiteţi să judecaţi.
Trebuie.
Mi se cere să decid.
Înseamnă că sunteţi o persoană cu influenţă acolo?
Este tradiţia familiei mele.
Avem datoria să conducem.
Aşa cum aveţi voi aici. Nu-i aşa, tată?
Vă mulţumesc, maiestate.
Când vizitam familia regală, eu, fratele meu şi surorile făceam paradă în faţa regelui,
fără să ne deosebim prea mult de animalele exotice cumpărate de tata pentru educaţie.
Ce faci cu el, Richmond?
Îl studiez, sire.
Îl studiezi?
Studiezi?
Se plimbă de colo colo şi tu îl observi?
Nu e nicio distracţie în asta.
Este educaţie. Îmi încurajez copiii să se familiarizeze cu toate minunile lumii.
Nu te schimbi, Richmond.
De când eşti membru al casei mele?
- Sunt lord de Bedchamber de opt ani. - Ne-ai servit bine.
E timpul să mergi mai departe.
Avem în vedere să te facem...
maestru de cai.
Cum vi se pare, copii?
Copii?
Auzim că te gândeşti la căsătorie.
Da, maiestate.
Toate tinerele se gândesc la căsătorie.
La ce altceva să se gândească? E sarcina lor.
Iar tu vei fi al treilea duce de Richmond.
Vei fi ca tatăl tău?
Vei aduna tot ce creşte şi mişcă?
Fiecare cazan de cărbune care iese din Newcastle îţi pune 12 pence în cufere.
Ce vei face cu ei?
- Vei construi case ca tatăl tău? - Nu ştiu, maiestatea voastră.
Iar tu, lady Louisa? Ce vei face cu viaţa ta?
- Voi încerca să fiu bună, maiestate. - Excelent.
Iar tu, micuţ vlăstar, tu ce vei face?
Vreau să mă căsătoresc cu dumneavoastră.
Vom avea în vedere, lady Sarah. Pentru tine voi fi frumos ca o stafidă.
Aceasta va rupe inimi, alteţă.
- Maestru de cai. - Este o onoare, alteţă.
Tatăl tău va fi responsabil cu mutarea casei regale
oriunde merge pe pământ englezesc.
- Nu va fi un moft plictisitor? - Ce plictiseală când e vorba de onoare?
Are avantajul că e un post în guvern.
În guvern stă adevărata putere.
Dacă vei fi în guvern, tată, va trebui să lucrezi cu domnul Fox.
Domnilor, situaţia este disperată.
Nu mai putem continua să trimitem alte trupe în această campanie.
Iar eu nu cred că băncile ne vor mai împrumuta aceste sume de bani.
Am văzut cazuri ca acesta evoluând bine, subiecţii fiind ţinuţi în camere reci,
millipede, aer proaspăt şi făcând exerciţii.
Exerciţii?
Are câteva luni.
Încă nu mi se dădea voie s-o vizitez pe Caroline.
Mă întrebam dacă i-a lipsit familia când l-a născut pe Stephen, numit Ste?
Auzisem că e bolnav.
Dizolvaţi într-o cană cu apă.
Trei picături de şase ori pe zi.
Ce înseamnă millipede?
Târâtoare.
Trebuie să vorbesc cu domnul Fox.
Cariera politică a domnului Fox avansa impresionant.
A încurajat chiar o revoltă a guvernului împotriva regelui.
Domnule prim-ministru.
Ştim de ce continuă războiul pe continent.
Pentru că regele îşi ascultă prietenii şi nu pe noi.
Guvernul este ignorat.
- Ce sugeraţi? - Sancţiunea supremă.
Vom demisiona.
- Eşti nebun, domnule Fox? - Să demisionăm?
- Guvernul? - Toţi.
Trebuie să înaintăm o petiţie.
Vom cere o a doua opinie.
Am venit să-mi reînnoiesc cererea pentru mâna lady-ei Emily.
Nu am intenţia să discut despre asta.
Alteţă, vă înţeleg sentimentele de părinte.
Se pare că nu vă descurajează.
Lordul Kildare a revenit şi se ceartă cu tata.
Nu te poţi căsători dacă nu-ţi dă voie tata!
Nu te poţi mărita. Nu te poţi mărita.
Am aşteptat mult timp, iar sentimentele lady-ei Emily nu s-au schimbat, alteţă.
Eu voi decide când se căsătoreşte. Este privilegiul meu.
Alteţă...
Fetelor?
Va purtaţi ca menajerele de salon?
Alteţă.
Lady Emily.
Lord Kildare.
Ar trebui să-mi placă locul naşterii voastre?
Aveţi motive să vă plângeţi, domnule?
Păi, marea. Este un motiv de nemulţumire.
O vei lua pe fiica noastră de pe aceste ţărmuri.
Aceasta este nemulţumirea dumneavoastră?
Înseamnă că zvonurile pe care le-am auzit sunt complet false.
- Zvonuri? - Că mă refuzaţi pentru că sunt irlandez.
Nu.
Mă scuzaţi.
Voi pleca.
Tată, te rog.
Ai fost răsfăţată de mică.
E vina mamei tale.
Vina mea?!
Cine i-a dat poneiul alb?
Cine a dus-o la teatru la cinci ani?
Louisa, Sarah, părăsiţi încăperea în acest moment.
Este, la urma urmei, atât bogat cât şi tânăr.
Te răzgândeşti?
Deşi are un caracter foarte aprins.
Şi va reuşi pentru că te sperie?
Ei bine, aş prefera să-l am ca ginere decât un glonţ în cap.
Tată, te-a ameninţat cu duelul?
Nu.
Dar ar fi putut.
Dragostea este văzută ca scurtă şi trecătoare, în timp ce averea...
... de încredere şi lungă.
Sora dumitale ţi-a spus asta?
Nu, ea crede în dragoste.
Deşi, sinceră să fiu, îmi place şi bogăţia.
Cred că am o pietricică în pantof.
Permiteţi-mi.
Şi acesta?
Nu.
Mulţumesc.
Paloarea lui e cea mai tulburătoare.
Respiraţia este superficială.
Şi este cu totul mult prea mare pentru vârsta lui.
Trebuie să bea asta.
Sirop de ceapă.
Ce e acolo?
O combinaţie de oţet,
extract de bulbi şi...
sulfură de mercur.
Poftim. Ar trebui să fie de ajuns.
În ce priveşte steaua norocoasă a domnului Fox,
tatăl meu, împotriva preferinţei lui, a fost târât în suportul cauzei sale.
Cum puteam să nu semnez petiţia? Nici măcar nu-mi place guvernul, după cum ştii.
Până acum, am sprijinit-o pe maiestatea sa în toate, dar ascultă doar de prieteni.
L-aş sprijini în continuare dacă datoria nu mi-ar depăşi afecţiunea.
O ia foarte rău, ca o trădare personală, dar ce-aş fi putut să fac?
Ştiu, dragul meu.
Ce altceva ai fi putut să faci?
Charles?
M-am gândit la Emily.
Din comportamentul impulsiv al sorei mele învăţasem să fiu mai circumspectă
şi mai răbdătoare cu împlinirea dorinţelor mele.
Cu toate astea, eram la fel de hotărâtă ca şi ea să primesc ceea ce-mi doream.
Nu pot face nimic pentru copilul acesta, lady Caroline.
- Nu spuneţi aşa ceva. - Dar spun.
Cu cea mai mare emfază.
- Ce tratament a făcut? - Blistere.
Purgative cu supă.
Mercur. Târâtoare.
Târâtoare?
Asta i s-a prescris?
Lady Caroline, acest copil este dincolo de sfera mea de atenţie
din simplul motiv că nu e nimic în neregulă cu el.
- Nimic în neregulă? - Nimic în neregulă.
Dar... tusea?
Spasmele?
Spasmul este creşterea naturală a unui bebeluş normal.
Mulţi bebeluşi au...
un obicei nervos pe care, la venirea timpului, ei îl abandonează.
- Şi tusea? - Este răspândită în toată ţara în acest an.
Şi n-a vătămat pe nimeni din câte ştiu.
Nu pot să cred.
Regele a cedat.
Ne-am recâştigat autoritatea şi eu am fost făcut ministru de război.
Eşti mulţumit de aceasta?
- Sper să-l duc către un sfârşit rapid. - Şi o vei face?
Nu va fi uşor.
Va trebui să muncesc din zori şi până noaptea.
Henry, trebuie să-ţi vorbesc despre Ste!
Mai târziu, dragă. Mai târziu.
Datoria este lumina care mi-a condus viaţa şi pe care o recomand tuturor copiilor mei.
Este calitatea care susţine fericirea în faţa adversităţii.
Este stânca pe care sunt construite vieţile noastre.
Datoria supusului către monarh,
a regelui către ţară,
a copilului către părinte.
Ascultă-ţi tatăl, Charles.
Cred că ştiţi că Emily a primit o cerere în căsătorie pe care doreşte s-o accepte.
În ciuda sentimentelor sale puternice, ea a fost devotată părerilor mele.
V-am adunat aici pentru a vedea cum este răsplătită datoria.
Comportamentul ei este un exemplu pentru voi toţi.
Îi voi spune lordului Kildare
că eu şi mama ta ne retragem opoziţia faţă de cererea lui.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
SFÂRŞITUL PRIMEI PĂRŢI