Nu ştiam nimic despre lumea de dincolo de a noastră.
Eram aristocraţi.
Domnule Fox!
O adoram pe Caroline.
Mă întreb ce-a făcut ea să-l provoace.
În ochii mei, ea nu putea face nimic rău.
L-am refuzat pe domnul Fox.
Sunt căsătorită...
... cu domnul Fox.
Nu voi accepta să nu fiu ascultat!
Mă întrebam ce se va întâmpla când va veni rândul meu.
Ce îmi vor cere părinţii mei?
Admiratori?
Permiteţi-mi.
- Nu te poţi mărita dacă tata nu-ţi dă voie! - Nu te poţi mărita! Nu te poţi mărita!
Aşadar, domnul meu, cu ce vă ocupaţi timpul?
Păi... în acest moment îmi construiesc o casă.
ARISTOCRAŢI PARTEA A DOUA
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Mi-ar părea rău să fiu cauza oricărei dezamăgiri, domnul meu,
dar poziţia mea este de neschimbat.
Nu-i voi da un bănuţ în plus. Zestrea ei este fixată la 10.000 lire...
... când mor părinţii ei. Un eveniment îndepărtat, sperăm.
Dumneata trebuie să asiguri restul.
Căsătoria cu cineva din familia noastră conferă o astfel de stimă
încât niciun avantaj financiar nu va fi cerut sau acordat.
Dragostea mea pentru lady Emily n-a fost inspirată de gânduri de avere.
La ce aranjament vă gândiţi?
Aceasta este suma pe care o pretind.
Atunci, aceasta este suma cu care sunt de acord.
Întocmeşte contractul.
Răbdarea şi supunerea mea
au slăbit obiecţiile părinţilor mei faţă de lordul Kildare.
Plăteşte cu vârf şi îndesat. Nu-i găsim nicio vină.
Cu toate acestea, tatăl meu s-a târguit din greu.
Trebuia să fiu dată cu o biată guinee pe numele meu.
Totuşi, tatăl meu a fost generos în pregătirea lui pentru nuntă.
Petrecerea a fost magnifică şi a participat toată Londra... inclusiv regele.
Desigur, sora mea Caroline n-a fost invitată.
Ce face prăjiturica mea?
Bien. E vous?
- VorbeÅŸte limbi strÄƒine, alteÅ£Äƒ. - ToÅ£i copiii mei ÅŸtiu franceza, sire.
SÄƒ vedem ce are de spus acum?
Din cele două surori mai mici, micuţa Sarah era favorita regelui.
Să punem şi capacul?
A devenit un fel de jucărie regală.
Ascultaţi.
Prăjiturica este patriotă!
Exact ca tatăl ei, nu-i aşa, Richmond?
Accepţi oferta noastră? Ne faci să aşteptăm. Nu se face.
- Dar mă vreţi încă, sire? - Bineînţeles. Bineînţeles!
Atunci sunt onorat să accept poziţia.
Maestru de cai să fie.
Jemmy, nu putem!
Putem?
Jemmy...
Câte dormitoare are casa ta din Irlanda?
Nu-mi amintesc.
De ce?
Încerc să le imaginez.
Seamănă puţin cu Richmond House?
Are... ferestre frumoase?
- Are parc? - Cu văcuţe pătate.
Şi oi cu botul negru.
Îmi place să fiu măritată.
Draga mea.
Jemmy.
Ştii ce trebuie să facem mâine?
Ce facem şi acum?
Trebuie s-o vizităm pe sora mea.
Ca femeie măritată, răspundeam întâi în faţa soţului meu.
Părinţii nu mă puteau împiedica s-o vizitez pe Caroline.
Şi aşa am făcut, a doua zi după nunta mea.
Henry... arăt bine?
Jemmy n-a avut nicio obiecţie.
A văzut avantaje în întâlnirea cu dl. Fox, a cărui stea se ridica cu repeziciune.
Lordul şi lady Kildare!
N-am pierdut niciun moment din recuperarea anilor şi a confidenţelor întrerupte.
Nu-mi pot exprima îndeajuns recunoştinţa pentru aducerea sorei mele, lord Kildare.
Am vrut să vă cunosc, lady Caroline. Şi pe dumneavoastră, domnule Fox.
Fie ca fericirea voastră conjugală să fie egală cu a mea.
Aţi ales tot ce era mai bun.
Mulţumesc pentru compliment, domnule Fox.
E numai adevărul.
Se impune un toast. Pentru fericire în căsătorie.
Dragul meu Ste.
E mai dulce decât are dreptul să fie orice copil.
Nu-ţi imaginezi ce simt pentru el.
Nu e ciudat...
actul dragostei?
Jemmy spune că folosirea lui frecventă este necesară sănătăţii şi fericirii femeii.
Este îngrozitor de nedelicat.
Spune ceea ce crede.
Sunt sigură că se găsesc destule virgine în vârstă, sănătoase şi puternice.
Poate că aşa este.
Dar cineva se bucură grozav să nu se numere printre ele.
Emily!
Draga mea soră, ne vom vedea atât de puţin când vei fi plecată.
Voi veni mai des din Irlanda.
În ochii mei, Irlanda nu era plină de mlaştini şi căsuţe
aşa cum îmi spusese mama că va fi.
Bineînţeles, ochii mei nu erau atunci atât de deschişi pe cât ar fi trebuit.
Credeam că e o ţară drăguţă şi, în parte, semăna cu Anglia pe care o părăsisem.
În orice caz, casele aveau nevoie de anumite îmbunătăţiri.
Ca stăpână în propria mea casă în sfârşit, am pus la punct un plan de remobilare.
Nu. Nu. Încearc-o din nou pe cealaltă.
Da! Da, asta este!
Tapiţerie de mătase chinezească de un farmec excepţional.
Şi mai multă mătase?
Cât a costat?
200 lire.
Cam scumpă.
Dar e atât de frumoasă!
- Să mă îmbrac cu ea? - Da.
Aş da mai mult decât pot spune să am plăcerea de a o scoate.
Sentimentele soţului meu erau de aşa natură încât rămasei repede însărcinată.
Rămâneam constant însărcinată.
Îmi iubeam copiii.
Cu regularitate anuală, dădeam naştere, eram lehuză şi rămâneam iar însărcinată.
Noapte bună, George.
Noapte bună, William.
Da.
Emily, nu putem continua să cheltuim.
Mi-e teamă de ruină.
Henry...
Trebuia să mergem la teatru.
Într-adevăr.
- La ce oră? - Am întârziat prea mult.
Vom merge altă dată, iubirea mea.
- Promit. - Ai promis şi înainte.
Abia aşteptam.
- Nu pot face nimic. - Nu vrei să faci nimic!
- Eşti mai fericit departe de mine. - Doar nu crezi aşa ceva?!
Alteţă?
Vorbeşte numai cu domnul Fox!
- Cine, dragul meu? - Regele!
Pe noi nu ne ascultă!
Întreabă în repetate rânduri dacă am câştigat războiul,
când încercăm să-i explicăm dificultatea acestui lucru, îl cheamă pe dl. Fox!
Pentru că domnul Fox e singurul om pe care-l înţelege!
Oricum, niciodată n-am crezut că asemănarea e foarte bună.
Jemmy, trebuie să mergem la Londra.
În ce scop?
Trebuie să-mi comanzi... mai mulţi ciorapi.
- Dublinul nu-ţi poate furniza ciorapi? - Dublinul nu mai are ciorapi.
Am nevoie de ciorapi albaştri brodaţi cu mătase,
şapte perechi.
Şi două perechi de...
... culoare verde cu fire roz.
Îţi voi comanda o mie.
Discuţia asta despre ciorapi şi vederea frumoaselor tale picioare goale...
... mă face să simt ceva care nu poate fi exprimat.
- Nu eşti corect, domnule Fox. - Dta eşti foarte corectă, lady Kildare.
Nu mă pot certa cu un joc de cuvinte, în special dacă mă flatează.
Nimeni nu se poate certa cu domnul Fox. El câştigă întotdeauna.
Îmi imaginez că şi lady Kildare are obiceiul de a câştiga.
Nu concurez.
Am încredere în lordul Kildare în toate.
Nu este aşa?
În toate cele lumeşti, poate. Dar în materie de casă şi copii,
cred că femeia are perspectiva mai înţeleaptă.
Vrei să ne faci să credem
că părerile tale sunt limitate la copii şi casă?
Ele au majoritatea gândurilor mele. În rest, gândurile mele sunt banale.
Haide să auzim aceste gânduri banale.
Cred că războiul este o ruşine pentru umanitate.
- Ne îmbogăţeşte. - N-ar trebui să fie aşa!
Îmbogăţeşte pe toată lumea.
Fabricile noastre fac arme,
negustorii vând stofă pentru uniforme, bancherii dau împrumuturi,
preţul porumbului creşte şi tatăl tău devine mai bogat cu fiecare cărbune folosit.
Această bogăţie este plătită foarte scump cu vieţile oamenilor!
Nu cu a noastră.
Nu vreau să profit de moarte, Henry.
Poate ar trebui să-mi refuz salariul.
Spuneai că vrei să duci războiul către un sfârşit rapid.
Acum spui că vrei să continue?
Nu împiedică perspectivele mele.
Aşadar, acest război este un instrument util pentru avansarea ta.
Nu am spus aşa ceva.
Războiul este negoţ cu crimă şi tu vorbeşti de perspective!
Nu se întrevede sfârşitul războiului?
Niciodată n-am fost mai convinsă că te-ai săturat de mine decât sunt acum.
Ştiu că fidelitatea nu e ceva obişnuit la cei de un rang cu noi.
Şi există anumite căsătorii în care prezenţa unei amante
nu pare s-o deranjeze pe soţie.
Şi poate că ar trebui să... mă fi obişnuit.
Dar nu pot suporta să nu fiu prima în inima ta.
Crezi că am amantă?
Amantă!
Când să găsesc timp pentru amantă?
Dacă era servitoare sau actriţă, poate aş fi suportat,
dar să fiu înlocuită cu o egală!
Egală?
Cine este, Henry?
Ascultă...
nu există nimeni.
Eşti numai tu.
- Adică nu am rivală? - Eşti întotdeauna în gândurile mele.
Indiferent unde sunt... indiferent cu cine sunt.
Eşti centrul vieţii mele.
Mă gândesc tot timpul la tine.
Mă gândesc la tine în toiul dezbaterilor.
Mă gândesc la tine când calculez mutarea trupelor
din Portsmouth în Noua Scoţie.
Rivalul tău este războiul.
M-am uitat peste aceste cereri şi voi face tot ce pot, lord Kildare.
Sunt recunoscător.
Există o favoare pe care o cer în schimb...
... dacă nu se supără lady Kildare.
- Te-ai gândit la ce a făcut? - S-a făcut şi nu poate fi schimbat, tată.
Copiii nu sunt independenţi. Ea ştia, dar totuşi, şi-a impus voinţa.
Ştii că ţinea la dumneata.
- Am făcut totul pentru ea. - Ştiu.
Am fost cel mai bun judecător al fericirii ei!
Ştiu!
Dar îi este dor de dumneata.
Nu a vrut să te îndurereze.
- Comportamentul tău mă doare. - Al meu?
A doua zi după nunta ta ai fost la ea. Toată Londra vorbea.
Era mai puţină zarvă dacă am fi pierdut flota!
Tată, au trecut anii.
Dacă se impunea o pedeapsă, n-a fost destul?
- Îmi fac griji pentru dumneata. - Să nu îndrăzneşti.
Te gândeşti să-mi dai sfaturi? Trăieşti în Irlanda! Ce ştii tu?
Tată...
... nu vrei să-ţi vezi fiica cea mare?
Emily, ai fost un copil isteţ,
dar mă doare să văd că ai ajuns o femeie fără creier!
Cum îndrăzneşte să vorbească cu tine în felul acesta?
- Nu poate suporta să fie ignorat. - Richmond e prea mândru.
Mândria e naturală... când bunicul tău a fost rege.
Şi bunica lui? A fost amanta regelui.
Una din multele pe care le-a luat în pat. Şi nepotul lui are obrăznicia să fie mândru!
Regalitatea îşi dă singură permisiuni.
Familia mea are linie legală de 600 de ani.
Soţia mea să fie insultată de un fiu nelegitim?
Pentru Dumnezeu!
Domnule Fox, soţului meu nu-i place deloc să mă vadă supărată.
Într-adevăr.
Îţi suntem recunoscători, lady Kildare. Ai făcut tot ce ai putut.
- Nu se va mai schimba. - Nu sunt convinsă.
Poate că prezenţa unui alt copil în casa lui,
a înmuiat sentimentele tatălui meu pentru fiica lui cea mare, Caroline.
Nu, adu-o la mine.
Adu-o la mine pe lady Cecelia.
Între părinţii mei şi Caroline a fost război timp de şapte ani.
În Europa a fost un război aproape la fel de lung.
Nu aşa se sărbătoreşte victoria într-un război!
- De ce avem ploaie? - Sunt convinsă că n-am cerut-o.
Ploaie! Ploaie!
Putem înfrânge toate celelalte, dar cine poate înfrânge ploaia?
Roţile care nu se învârt ale Catherinei, rachete care nu trag
şi fântâni care nu au apă sunt lucruri demne de înfrânt. Ploaia e o bagatelă.
Nicio petrecere nu merge bine în ploaie!
Nicio petrecere nu merge bine când pavilionul e ars din temelii!
Trebuia să fie o noapte de neuitat.
În ce mă priveşte, n-o voi uita niciodată. Cea mai proastă satiră a vieţii mele.
Ne-am dorit atât de mult o petrecere.
Voi organiza una, maiestatea voastră.
Pacea fiind reinstalată pe continent,
era timpul ca şi familia mea să se reconcilieze.
Generozitatea voastră n-are egal în Londra, alteţă.
Recunoştinţa mea nu poate fi exprimată.
- Mamă. - Caroline.
Tată.
Charles!
Ai crescut atât de înalt.
- Ce citeşti? - Istoria războaielor punice.
O mică amintire, alteţa voastră.
Dresda. Mulţumesc.
Un fleac.
Pentru a ne exprima respectul.
Rogu-vă, deschideţi-o.
- Un portret al lady-ei Caroline. - Da.
Pentru a vă aminti de ea.
Louisa!
Nu-ţi aminteşti de mine.
Eşti sora noastră?
Sarah...
Cecelia?
Tu...
E un copil bine dezvoltat pentru vârsta lui.
Îi seamănă bunicului său, nu credeţi?
Mulţumesc.
Ne place... când roţile se învârt şi rachetele se ridică!
Din fericire, maiestate, pentru că exact asta sunt concepute să facă.
- Ştii totul, alteţă? - Maiestate?
Ştii despre animale, ştii despre antichităţi.
Nu-mi amintesc câte limbi vorbeşti. Şi iată, ştii şi despre artificii!
Da, au ieşit bine, ca design şi execuţie.
Cred că pot spune că s-au dovedit bune.
Vă mulţumesc, maiestate.
Splendid spectacol, alteţă.
Într-adevăr, într-adevăr.
Acum că războiul s-a încheiat, trebuie să fii mai puţin ocupat, domnule Fox.
E nevoie de acelaşi efort să aduci soldaţii acasă cât şi să-i trimiţi la luptă.
- Îmi veţi permite să ţin un mic discurs? - Cu siguranţă.
Haideţi.
Fetele mele cele mici.
Charles. Vino încoace, Charles.
Fiul şi moştenitorul meu.
Am aici, maiestatea voastră milostivă...
am familia, prietenii şi frumoasa mea soţie.
Cel mai minunat dar pe care şi-l poate dori un bărbat.
O am pe fiica mea Emily. Unde-i Emily?
Fiica mea care s-a căsătorit la mine acasă.
Şi Caroline, fiica mea care n-a făcut-o. Dar acum, din fericire, s-a întors la noi.
Toate încordările au trecut, rănile sunt vindecate, toate ofensele uitate.
Henry Fox a dobândit atenţia regelui său şi a nobilimii.
Se spune că e un om mare.
Şi, de dragul Carolinei, eu mă bucur.
Lordul Kildare şi Emily mi-au dăruit deja doi nepoţi.
- În curând va veni încă unul! - Alteţă!
Iar Charles, băiatul meu...
... când va veni timpul... îmi vei lua locul.
Fie ca tu să fii la fel de binecuvântat pe cât am fost eu!
Vei construi pe moştenirea primită.
Vei călători în Europa, vei vedea ce are de oferit şi cum putem face mai mult.
Maiestatea voastră, influenţa noastră se întinde pe tot globul.
Fie ca ea să se extindă de la est la vest prin lumi cunoscute şi necunoscute.
Fie ca ea să crească, maiestate!
Fie ca ea să crească şi să crească...!
Charles!
Nu!
Adu avocatul.
Odată cu moartea tatălui meu, mama şi-a pierdut dorinţa de a mai trăi.
Voi fi împreună cu el înainte ca doliul meu să se sfârşească.
Îi voi cere lui Dumnezeu să mă ia.
Sunt sigură că El mă va îndatora.
A murit şi ea în decurs de un an.
Dar eram pe cale de a afla că decretele şi principiile stăpânesc din mormânt.
Acesta este ultimul codicil al testamentului Sarei, ducesă de Richmond.
"Moştenirile astfel descrise"
"au fost declarate în conformitate cu dorinţele soţului meu"
"iar dorinţele sale cu privire la tutela copiilor mei le accept şi subscriu."
"Fiul meu, Charles Lennox, acum al treilea duce de Richmond, este capul familiei, "
"dar îşi va continua educaţia în Europa fără întrerupere."
"Tutela fiicelor mele cele mici o încredinţez fiicei mele..."
"... fiicei mele Emily."
"Dorinţa mea este ca nicio influenţă să nu corupă moralul copiilor mei."
"Cred că fiica mea Emily şi soţul ei, lordul Kildare, "
"se vor asigura de bunăstarea lor fizică şi morală până la vârsta căsătoriei."
"Atunci se vor întoarce la Londra pentru a fi prezentate la curte."
"Nicio influenţă să nu corupă moralul copiilor mei"? O insultă pentru tine!
Draga mea, este un mod de exprimare.
El credea că un cugetător liber nu poate avea morală.
- Ce mai contează ce credea? - Sunt sora cea mare.
- Nu le iubesc la fel de mult ca tine? - Sigur că da.
Ar trebui duse în Irlanda?
- Nu e nimic în neregulă cu... Irlanda. - Nu e Londra.
- N-ai fost acolo, nu judeca. - Oricât de bine ar fi, nu e casa lor.
Cred că în curând va deveni, lady Caroline.
- E la mare depărtare de tot ce cunosc. - Caroline, nu.
Este modul tatei de a se răzbuna.
E doar dorinţa lui. Cine ştie la ce s-a gândit?
Se vor întoarce la noi când vor creşte.
Nu e nicio consolare. Vor trece ani până atunci.
Emily... mă vei lăsa să le iau?
Cred că trebuie să respectăm dorinţa tatălui vostru.
Este între mine şi Emily.
Cu tot respectul, este menţionat şi numele meu.
- Trebuie să ne gândim la binele lor. - Mă gândesc.
Încrederea tatălui vostru este o onoare pe care n-am dorit-o.
Şi este o datorie de la care nu voi dezerta.
Poate ar fi mai bine să nu ne opunem.
Vă rugăm să fiţi siguri de îngrijirea noastră cea mai bună.
Nu, nu e corect.
Nu mă pot gândi că este drept sau cinstit.
Ştiu că nu pot schimba cuvintele scrise, ştiu că nu-i pot aduce înapoi pe cei morţi,
dar nu e corect!
S-a făcut. Trebuie să acceptăm.
S-a terminat.
Fiind reuniţi atât de recent, tata a reuşit să ne despartă din nou.
Caroline era rănită şi furioasă. Ce puteam face?
Părinţii noştri erau morţi şi dincolo de contestaţie sau argument.
Surorile mele, Louisa, Sarah şi mica Cecelia vor fi îngrijite de mine în Irlanda.
Cred că le-am dăruit copilăria pe care au dorit-o părinţii mei.
Fără îndoială, ar fi avut o educaţie foarte diferită
dacă ar fi rămas în Londra cu Caroline şi domnul Fox.
Charles James, destul!
"Pe Lo! Tava cu ceşti şi linguri este plină!"
Bravo!
- Ştie un vers. - Ba deloc!
Mai spune cinci.
- Şi îmi împlineşti o dorinţă? - Să te aud mai întâi.
Între timp, de la amiaza zilei, soarele îşi trimite oblic razele arzătoare.
Judecătorii lacomi sentinţa vor semna Pentru ca juratul să poată cina.
Au fost patru. Înţelegerea a fost pentru cinci.
Nicio mirare că această casă este denumită Liberty Hall pentru copii. Dă-l jos, Henry.
Ba deloc. Continuă, Charles James.
Nepotului meu Ste i s-a alăturat un frate mai mic,
precocele Charles James, care avea să devină mai celebru decât tatăl său.
Bravo! Charles James, vino aici, băiete.
Vino şi stai aici.
Bun. Cinstit şi drept.
Care este dorinţa ta?
Îmi doresc să mă scald în smântână.
- Smântână? - Scăldat în smântână!
Şi aşa va fi, băiete.
Credeam că nu le-am refuzat nimic surorilor mele în Irlanda.
Cel puţin, le-am asigurat o succesiune de parteneri de joacă
în frumoasele forme ale copiilor mei, puietul meu în continuă creştere.
Mai încet, le vei sparge!
Mai încet!
Cu acest inel te iau în căsătorie, cu trupul meu te voi cinsti.
Şi cu toate bunurile mele lumeşti...
Şi cu toate bunurile mele lumeşti te înzestrez.
Iar acum poţi săruta mireasa.
Foarte bine.
Acum ne citeşti restul poveştii, Emily?
Da, Sarah. Vino şi aşează-te.
Unde rămăsesem?
Mi se părea că Louisa, Sarah şi Cecelia erau mai curând copiii mei decât surori.
Uneori îmi spuneau chiar mamă.
Casa mea era a lor şi anii au trecut într-o fericire zgomotoasă.
NOUĂ ANI MAI TÂRZIU
Când a venit timpul ca Louisa să se mărite, n-a trebuit să meargă la Londra pentru soţ.
I-am găsit unul splendid în Irlanda, în formă domnului Thomas Conolly.
Nimeni nu i s-ar fi potrivit mai mult.
Bun discurs ai ţinut în parlament săptămâna trecută, lord Kildare.
- Care, domnule Conolly? - Nu-mi amintesc exact.
Cel despre... sau despre...
Nu se bucură patriotul de creşterea economică şi largheţea din ţara lui?
Acesta!
Largheţea noastră este scurtată.
Impozitele merg în Anglia. Este un obicei incorect.
Anglia nu va da banii înapoi.
Poate va trebui să merg direct la rege.
Cred că ar trebui să dansezi cu soţia dumitale, domnule Conolly.
Bună idee.
Eşti gata, doamna mea?
Le arătăm noi cum se face.
Succesul perechii m-a făcut să mă gândesc la cel cu care s-ar putea mărita Sarah.
Şi tu când te vei căsători, Sarah?
Să mă căsătoresc?
Eu?
Nu ştiu.
Dar găsitul unui soţ pentru Sarah se va dovedi puţin mai dificil.
- Noapte bună, copii. - Dar, mamă, e devreme!
A trecut demult ora de culcare, George.
Dar ei dansează încă!
Mă aştept ca ei să danseze până în zori, dar copiii mei trebuie să doarmă.
Mergeţi.
Şi tu, Cecelia.
- Noapte bună, surioară. - Noapte bună.
Nu-mi spune că te-ai rănit! Mor pe loc dacă te-ai rănit.
Tom, ce lucru frumos ai spus!
Întotdeauna iau totul prea în serios. Vânătoarea, dansul, totul.
Nimeni nu poate ţine pasul cu tine în ţara dansului.
În afară de tine.
Hai să mergem acasă.
Unde sunt toţi servitorii mei? Dă-i jos din pat!
Şi să aducă repede lumânări! Doamna mea trebuie să-şi vadă casa.
Ţi-am văzut casa.
Casa ta, doamna mea. Tu eşti stăpână acum.
E splendidă! Îmi place atât de mult.
Vei vrea să îmbunătăţeşti. Femeile vor mereu îmbunătăţiri.
Vreau lumini în fiecare cameră!
Camera de dimineaţă, galerie, budoar, camera de desen, bibliotecă,
dormitoare, garderobă, camera albastră, camera de studiu...
Domnule Conolly! Destul! Destul!
Prima dată pune lumini în dormitorul lady-ei Louisa.
Voi face schimbări numai dacă vei vrea tu.
Vreau să fiu o soţie bună.
Vom face furori!
Primii în modă! Ultimul stil!
Îmi vei spune cât doreşti ca eu să cheltuiesc?
Poţi cheltui cât doreşti.
Sunt cel mai bogat bărbat din Irlanda!
Nu stă pe loc niciun moment.
E puricele meu drag.
Trebuie să ţopăie tot timpul.
Căsătoria îţi prieşte?
Într-adevăr.
La început mă întrebam...
... dar nu e nimic alarmant.
Ar trebui să port muştar sau lămâie verde?
Cred ca lămâia verde.
Sigur. Le-ai spus să-mi lustruiască cizmele de călărie?
Da, îngerul meu, e totul în ordine.
Parcă aţi fi căsătoriţi de ani, nu de câteva zile.
Am început să mă obişnuiesc.
Le învăţasem bine pe surorile mele şi eram mândră de ele.
În Londra, Caroline avea mai puţine motive să fie mândră de fiii ei.
- Nu vă puteţi duce din nou acolo! - De ce?
Aţi pierdut atât de mult!
Pierdut? După standardele mele, cinci mii înseamnă nimic.
Standardele tale? Nu plăteşti tu, ci tatăl tău!
Aş fi crezut că amândoi aveţi mai multă minte.
- Nu rişti, nu câştigi. - Nu câştigaţi niciodată! Pierdeţi mereu!
E momentul ca norocul să ni se schimbe.
- Este o risipă. Viciu şi păcat. - Mamă!
Jocul ne dă atât de multă plăcere.
Dacă ar şti cât de rău îmi fac, sunt sigură că s-ar opri.
Charles James şi Ste au jucat din nou!
Fiii noştri urmează moda bărbaţilor tineri.
Şi sunt beţi!
Henry, încep să arăt bătrână?
- Am uitat să-ţi admir rochia cea nouă? - Nu, m-ai înţeles greşit.
Aş vrea să arăt bătrână.
Să am o faţă serioasă.
Şi care este scopul acestei "expresii serioase"?
Nu pot să nu mă gândesc că Emily îmi face o nedreptate.
- Încă o poţi lansa pe Sarah. - Ar trebui să insist.
Dar aş fi lansat-o pe Louisa.
Aş fi stat la adunări ca o babă şi i-aş fi căutat soţ.
De ce a păstrat-o Emily? Eu sunt cea mai mare.
Mamă! Mamă, vezi ce am prins?
Splendid peşte, George.
Va fi un râu şi la Eton?
Da, William. Vor fi şi jocuri.
- Latină şi lecţii. - Mi-e teamă că da.
- Trebuie să mergem? - Trebuie. Vă duc eu acolo.
Vei merge din nou la Londra?
Nu fac niciun progres în eforturile mele de aici.
Irlanda prosperă, dar toate impozitele noastre merg la Londra.
Depun un protest. S-ar putea să demisionez.
Nu e momentul să ne pierdem din venituri.
Oricare ar fi venitul, Emily a mea îl va cheltui.
Jemmy, sunt însărcinată din nou.
Iar? George, William,
Henrietta, micuţa Emily, Sophia...
- Charlotte, Lucy. - Charlotte, Lucy.
- Sunt şase! - Şapte!
- Jemmy! - Aşa e?
Da.
Mi-e teamă pentru ei.
Atât de departe de casă.
- Se vor obişnui în curând. - Da, domnul meu.
Dar eu mă voi obişnui?
Teama naturală a mamei m-a însoţit la fiecare despărţire de fiii mei.
George şi William, care erau cei mai mari, m-au părăsit primii.
Am detestat să-i văd plecând.
Lord Kildare.
Afacerile ţi-au mers bine astăzi, domnul meu?
Încă o zi de amânări.
Am aşteptat jumătate de zi cu petiţia la rege,
apoi mi s-a spus că maiestatea sa e obosită şi că nu mai vede pe nimeni.
Jumătate de zi? Asta e nimic.
Timpul se scurge. Nu ajung nicăieri.
Ceea ce doreşti să realizezi nu este uşor.
Dacă n-ar fi ajutorul şi îndrumarea dumitale, cred că aş dispera.
- Un cuvânt de la dumneata... - Am mai puţină influenţă decât crezi.
Cauza mea este dreaptă. Parlamentul vostru seacă Irlanda.
Impozitele Irlandei ar trebui să îmbogăţească Irlanda.
Am crezut în dreptatea multor cauze...
... dar cu cât era convingerea mai mare, cu atât mi-am făcut mai mulţi duşmani.
Dreptatea nu garantează nimic.
Deci nu mă vei ajuta?
Voi face tot ce pot. Nu promit să reuşesc.
Rămâi la masă?
Te rog să mă scuzi, lady Caroline. Sunt rupt de oboseală. Noapte bună.
- Te vei duce la rege? - Sub nicio formă.
Ai de gând să-l ajuţi?
Pot aranja câteva întrevederi infructuoase cu miniştrii...
... dar să fiu sincer, draga mea, este puţin penibil.
De ce trebuie să-şi asume probleme pe care abia dacă le înţelege?
De ce nu se bucură pur şi simplu de faptul că e bogat?
Copiii mei îl adoră pe puricele tău.
Văd că menajera ta e însărcinată.
Louisa, nu sunt singura femeie din casă care rămâne însărcinată cu lord Kildare.
E...?
Este...?
Fidelitatea se găseşte foarte rar la bărbaţi.
Acea parte din firea lor pe care ne e greu s-o judecăm.
Aş fi geloasă. N-aş suporta.
Geloasă?
Ai fi nefericită şi fără niciun folos.
Infidelitatea la bărbaţi...
... este la fel de normală ca ploaia.
Şi are mică ei semnificaţie.
Dealtfel... Jemmy mă iubeşte.
Înţeleg.
Cine ştie?
Într-o zi, poate voi avea şi eu un amant.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
SFÂRŞITUL PĂRŢII A DOUA