Se născuse o nouă eră din revoltă şi vărsare de sânge.
Eu sunt din alte timpuri.
Am fost crescută într-o altă lume.
Eram aristocraţi.
Domnul meu?
Este cel mai frumos picior pe care l-am văzut în viaţa mea.
- Aud că te gândeşti la căsătorie. - Da, maiestatea voastră.
Căsătoria îţi prieşte?
M-am întrebat la început... dar nu-i deloc alarmant.
Le-am supravieţuit 12 dintre copiii mei.
Uneori, simt că am trăit prea mult.
Pe cine vom chema?
Monsieur Rousseau.
Alteţă, este o considerabilă plăcere să admiri fructele muncii tale.
Şi dumneata consideri asta... ca făcând parte din învăţătura lor?
- Edward! Ai făcut-o singur? - M-a ajutat dl. Ogilvie.
- Crezi că-l favorizez pe Eddie? - Vă iubeşte atât de mult, e greu de evitat.
Vei veni când voi fi în pat, domnule tată?
Lumea începuse să se schimbe, dar noi nu ştiam
şi ne încleştam orbeşte de noţiunea de onoare a familiei şi reputaţie.
- Mă voi căsători cu el. - Emily!
Scandalul!
Ce vor spune oamenii?
Mă vor bârfi şi vor spune ce le place.
Dar nu va conta pentru că voi fi în Franţa
cu copiii mei... şi domnul Ogilvie.
A părăsit armata, căpitane Napier.
- Adevărat? De ce? - Nu din cauza laşităţii, sunt sigur.
Inima lui i-a dominat întotdeauna gândirea.
Dar nu te-ai temut de pericol, Edward?
Dacă cauza este dreaptă, dl. tată, îi urez bunvenit.
Nimic valoros nu se câştigă fără un preţ.
ARISTOCRAŢI PARTEA A ŞASEA
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Edward îşi găsise o soţie în Franţa, iar eu aveam un nepot, tot pe nume Edward.
S-au întors în Irlanda în casa pe care fiul meu favorit a iubit-o în copilărie.
- Mamă, pot să mă joc cu barca? - Da, desigur, Eddie.
Dar va trebui să fii foarte atent cu ea.
Bine?
Saloanele din Dublin deveneau tot mai neprimitoare faţă de soţul meu.
Aud că vreţi să construiţi un grajd, domnule Ogilvie.
Eu nu am nevoie deoarece nu cÄƒlÄƒresc.
SoÅ£ului meu nu-i lipseÅŸte abilitatea ci doar Ã®nclinaÅ£ia.
Există înclinaţie şi există... clasă, alteţa voastră.
Este greu de imaginat un domn care nu călăreşte.
Mă scuzaţi, alteţă.
Fiul meu William, acum duce de Leinster, rămăsese la fel de rezervat ca toţi.
William!
Nu mă vor accepta pentru ceea ce sunt.
Iar eu nu mă voi schimba pentru ei.
Opiniile persoanelor mediocre.
Cât timp vom rămâne aici, suntem în compania acestor oameni.
Pleci aşa devreme, mamă?
Ştii cât de obositoare sunt aceste seri pentru tatăl tău vitreg.
- Nu se străduieşte prea mult. - Nici tu cu el, William.
Vom merge la Londra, îl voi prezenta acolo.
Crezi că o va duce mai bine acolo?
Va fi mai respectat pentru capacităţile lui, William.
Şi, poate, mai puţin dispreţuit pentru naşterea lui decât este aici.
Noapte bună.
Bunico!
Eddie!
Vino la mine!
Edward!
- Părul tău! - Nu-ţi place?
Ce i-ai făcut?
- Arată ca democratul care este. - Domnule tată!
- Pamela! - Alteţă!
Trebuia să ne spuneţi că veniţi. Casa este...
Nu, nu, nu contează.
Am venit să ne luăm la revedere.
Plecăm mâine la Londra.
Sub tutela soţului meu, Edward învăţase să fie deschis către noi idei.
Călătoriile lui în America şi Franţa îl făcuseră un apărător ferm al democraţiei.
Un tablou nou.
E Tom Paine. Şi eu îmbrăţişez drepturile omului.
Da, ştiu.
Eşti sfidător ca întotdeauna, dragul meu.
Edward?
Vrem să vă rugăm ceva.
Ne-am gândit... poate ar fi bine să-l luaţi pe micul Eddie cu voi.
Să-l luăm... la Londra?
Ar putea fi mai în siguranţă.
O să-mi facă nespusă plăcere.
Dacă Pamela este de acord.
- De câte ori plecăm, mă întreb dacă... - Nu trebuie să-ţi faci griji.
- Mintea mea slabă, neliniştită. - O să vă scriu des.
Să ai grijă să ne spui ce face grădina.
Te rog. Îmi va fi atât de dor de grădină.
Şi voi avea dragile mătuşi să stea cu ochii pe mine.
Am plecat spre Anglia împreună cu soţul meu.
Eram sigură că prin suportul fratelui meu, ducele de Richmond,
el se va simţi acceptat uşor în societatea londoneză.
Alteţa sa, ducesa văduvă de Leinster şi domnul William Ogilvie.
Poate că simplul doamna Ogilvie s-ar potrivi mai bine acum.
- Soră! - Frate.
- Domnule Ogilvie. - Alteţa voastră.
Aud că Edward continuă să răspândească trădare şi răzvrătire.
Îmi scrie doar despre familia lui, Charles.
Soţia lui este o democrată nebună.
Mama ei a fost extrem de rafinată.
Acum aud că cinează cu un botanist şi chimist, fără să ţină seama de rang.
E o modă în Franţa.
Iar Edward preţuieşte mai mult caracterul decât rangul.
Puterea exemplului.
Nu-şi poate aminti că suntem în război cu ţara aceea?
E războiul regelui, nu al nostru.
- Mătuşă. - Charles James!
Eşti indiscutabil gras.
Se îngrijeşte atât de puţin de înfăţişarea lui.
Nu m-a interesat niciodată să fac paradă de înfăţişare.
- Domnule Ogilvie. - Domnule Fox.
Încă predici împotriva regelui. În curând, vei declara
că îi admiri pe francezi pentru ce le-au făcut alor lor.
Eu nu scuz crima.
Dar o condamni?
Am vorbit împotriva regicidului la Cameră.
Dar condamn asuprirea populaţiei.
Dă populaţie minte şi vei vedea ce se întâmplă.
Ne vei arunca în haosul în care este Franţa?
Deplâng excesele.
Aplaud obiectivele.
Eşti un campion al poporului, domnule Fox.
Ai respectul meu fără rezerve.
Domnule Ogilvie, mulţumirile mele.
Spune că sunt crinii în floare.
E grădinar şef şi lucrurile merg bine.
Crinii înseamnă Irlanda.
Întrece măsura.
Surorile mele, Sarah şi Louisa, erau conştiente de transformările din Irlanda,
dar deocamdată, vieţile lor confortabile rămâneau relativ neatinse.
Spui că e datoria ta să aperi guvernul?
Datoria mea ca moşier, da.
De aceea păstrez aici un regiment.
- Dar te opui deseori guvernului. - Bineînţeles că mă opun proştilor!
Dar sunt totuşi la conducerea noastră.
Un mic număr de bărbaţi puternici.
Te aliezi cu Irlandezii Uniţi, lady Sarah? Le iei apărarea?
Tom, ştii că sunt cea mai loială supusă a regelui, dar ştiu că au dreptate.
Nişte instigatori, toţi.
Li se spune "Croppy" deoarece îşi tund părul scurt.
N-au păr, n-au minte!
Eşti de acord că ţara e prost condusă.
Cei deposedaţi au de suferit. E mai rău pe zi ce trece.
- Numărul lor creşte, dl. Conolly. - Ce pot face, decât să se apere?
Noi suntem iubiţi de arendaşii noştri. Nu avem de ce ne teme.
Ca întotdeauna, buna mea soră Louisa credea că mărinimia este cheia tuturor.
Era de neconceput pentru ea ca arendaşii ei, pe care îi îngrijise atât de zeloasă,
ar fi altfel decât mulţumiţi.
Gratitudinea pe care o exprimau când ea îi găzduia
părea doar să-i confirme părerea.
- Milady. - Copiii tăi sunt sănătoşi, Brigit?
Cresc ca buruienile, milady.
- Ţi-a plăcut mâncarea? - Da, milady. Vă mulţumesc.
- Ai spune că eşti fericită? - Într-o seară ca asta, aş jura.
Te-ai gândit vreodată că ai vrea să fii mai bogată?
Nu s-a născut om care să n-o gândească.
- Aud că eşti pe cale să te căsătoreşti. - Da, milady.
- Ai tot ce-ţi trebuie? - Cât a avut şi mama înaintea mea.
Milady.
Priveşte-le feţele fericite.
Dacă toţi moşierii şi-ar face datoria, n-ar mai exista această nemulţumire.
Neglijarea datoriei este rădăcina problemei.
Starea ţării este rădăcina problemei. Există atât de multă oprimare.
Oamenii caută alinare.
- Ce fel de alinare? - Nu din aceea de care ţi-ar spune ţie.
- Nepotul nostru dansează bine. - Arendaşii mei îl iubesc.
Îi vizitează pe câmp.
Şi soţia lui pare să fie plăcută. Sunt dispusă s-o plac şi eu.
Se implică în absolut totul.
Dumnezeule! Este un afurisit de cântec rebel!
Bravo, domnule!
Nu acum. Nu aici.
Muzica!
Ştiam câte ceva despre ce se întâmpla în Irlanda,
dar prea puţin despre adevăratul rol al fiului meu în iminenta tulburare.
Era tras tot mai adânc în răzvrătire şi se însoţea cu conducătorii ei.
Trebuie să intru.
- Arthur. - Edward.
O putem face singuri! Nu ne mai putem baza pe francezi!
- Recrutarea merge bine. Bărbaţi puternic. - Fără experienţă în bătălie.
- Dar n-avem nicio veste de la Paris! - Răbdare, Arthur!
Tu şi cu mine avem ochii deschişi, soţii, iubite, familie. Îi riscăm cu bună ştiinţă.
Dar îi târâm şi pe alţii, bieţi nefericiţi cu nimic decât o viaţă de pierdut.
200.000, posibil mai mulţi, răspândiţi în toată ţara, aşteaptă, se antrenează.
Da, le dăm speranţe. Dar dacă pierdem, ei suferă.
Capul unui profesor stă într-o ţeapă
pentru că cineva a spus că e unul dintre noi!
Privelişti ca asta aduc răbdare?
Nu lăsa duşmanii să ne dicteze acţiunile. N-am promis niciodată că va fi uşor!
Ne vom reînnoi cererile. Avem nevoie de francezi.
Tu ar trebui să ne conduci, Edward.
Sunt uşurat că nu o fac.
Dacă oamenii sunt înarmaţi, este cineva în siguranţă?
Este atât de primejdios să fie înarmaţi.
Guvernul este tiranic.
Dacă oamenii se răscoală, nu va surprinde pe nimeni.
Perspectiva răzvrătirii te face nervoasă?
Uiţi că sunt soţie de soldat.
M-am antrenat să nu am nervi.
Tu, surioară, nu te înfiori precum unele doamne dintre cunoştinţele noastre?
- Privesc perspectiva cu calm. - E o mare consolare să fii calm.
Cred că întotdeauna am făcut ce trebuia.
Katie Ryan! Fugi şi du asta mamei tale.
Ai primit coşul cu turbă pe care ţi l-am trimis săptămâna trecută?
Da, milady. Vă mulţumesc.
Trebuie să fim caritabili. Nu este adevărat?
Chiar până la sacrificiul propriului amuzament.
Nu fac nicio diferenţă între clasă şi principii.
Consider mulţi dintre arendaşi prieteni. Mă cred la fel de irlandeză ca şi ei.
Se sperăm că ei sunt de acord cu tine.
Doamne!
Se întâmplă peste tot, Louisa.
Merită tot ce primesc.
A mai fost o incendiere la Wexford. Rebelii au înjunghiat un magistrat de 24 ori.
I-au lăsat soţia să moară. Biata. Au aruncat-o pe scări!
- Ce fel de oameni ar face aşa ceva? - Preţioşii camarazi ai nepotului tău.
- Edward simpatizează cu ei, dar... - Merge mai departe de atât.
Se zvoneşte că face parte dintre Irlandezii Uniţi.
Ce-l face să creadă că trebuie să schimbe lumea?
- Nu-i voi mai permite să vină aici. - Mă îndoiesc că îi va pasă.
- Este în pericol. - Este totuşi un zvon.
- Să pun focul, milady? - Nu, nu acum!
Poate ar fi mai bine să nu mai vii aici, mătuşă Louisa.
Trebuie să vorbesc cu tine.
Vorbeşte.
Trebuie să renunţi la prosteasca, egoista...
Crezi că ceea ce fac este egoist?
M-am angajat pe mine însumi.
Te-ai angajat faţă de Pamela, faţă de copilul tău.
Ce se va alege de ei dacă vei fi condamnat ca trădător?
Nu înţelegi curajul Pamelei.
Tu înţelegi ce îi ceri?
Edward, n-am spus nimănui că vin aici.
- Mama ta ştie ceva din ce... - Crezi că e uşor?
Mai uşor pentru tine decât pentru cei care te iubesc.
Pui cauza înaintea datoriei faţă de ei.
- Nu crezi în cauza mea. - Ai dreptate.
Nu pot să cred în această... lume mai bună de care vorbeşti.
Dar te implor, gândeşte-te la cei din jurul tău.
- Nu pot explica. - Alegi să n-o faci.
Oricare ar fi preţul, trebuie să-l plătesc!
Aş vrea să plăteşti singur!
Ne faci pe toţi să suferim.
Katie, fugi şi spune tatălui tău că vreau să-i vorbesc.
Tată! Tată!
Trebuie să fii foarte atent.
Este cunoscut autorităţilor că se fac arme.
Nu te întreb dacă tu le faci. Nu te întreb dacă sunt la tine.
Te avertizez...
... te implor să le predai.
Cine îţi va hrăni copiii dacă vei fi arestat?
- Dar... - Nu răspunde!
Aceste arme te vor distruge.
Armata se înmulţeşte pe zi ce trece.
Predă-le până nu e prea târziu.
Sunt convinsă că tatăl tău va vedea ce e bine.
Încă nouă.
- Promite-mi că te vei întoarce teafăr. - Aşa voi face.
Edward căuta sprijin pentru revoltă la francezi.
Arthur O'Connor a fost de acord să-i fie mesager.
- Ai grijă, Arthur. - Şi tu să ai grijă.
Domnul O'Connor n-a mai ajuns în Franţa.
Rebeliunea începea acum să atenteze mai periculos la viaţa noastră.
- La o parte! - Ce doreşti?
- Trebuie să căutăm arme! - Din a cui permisiune?
Asta ne dă permisiunea.
Te rog, nu ne înspăimânta.
- Unde ţi-e soţul? - Nu e aici.
Nu veţi găsi aici decât femei şi copii fără apărare!
- Lasă-ne să trecem! - Nu vă pot împiedica, sunt neînarmată.
- La o parte. - Nimeni de aici nu v-a făcut vreun rău.
Şi trebuie să mă credeţi că n-aveţi duşmani în această casă.
Unde sunt cei loiali ţie?
Cu soţul meu. Aşa cum sper că soţia ta îţi este loială.
Dar astă seară, loialitatea mea trebuie să fie cu copiii mei,
iar eu nu vreau să-i îngroziţi cu purtarea voastră!
Fiul meu cel mic are febră şi l-am îngrijit toată noaptea!
Vă rog, lăsaţi-ne singuri acum!
Astă seară vom pleca... dar ne vom întoarce.
Da.
Vă urez succes.
Haide.
Vă mulţumesc.
Milady! Credeam că sunteţi în pat.
- Ştiau că dl. Conolly e plecat? - Milady?
Au ştiut că sunt singură?
Cine, milady?
- Vreţi să mergeţi în pat, milady? - Nu mă pot duce în pat!
Nu pot.
Nu pot să dorm.
Pamela... e timpul să plec.
Acum?
Arthur a fost arestat la Londra.
Am fost trădat.
Trebuie să merg în ascunzătoare.
Poate va trebui să părăseşti ţara.
Îţi voi trimite vorbă.
Aflând de arestarea lui Arthur O'Connor, eram şi mai îngrijorată pentru fiul meu.
Am căutat ajutor la nepotul meu, Charles James Fox.
Charles James!
Ce bine că ai venit.
Mi-am luat libertatea de a-l vizita pe Arthur O'Connor în închisoare.
A vorbit despre Edward?
A plecat să se ascundă.
Este cunoscut ca rebel.
- Va exista o revoltă? - E sigur.
- Există vreo şansă ca ei să câştige? - Nu se ştie.
Dacă ar fi aici să pot vorbi cu el!
Am să plec în Irlanda.
Îl voi aduce înapoi.
Poţi aranja o călătorie în siguranţă?
Dă domnului Ogilvie scrisori de la lord Clare, lord Camden.
Să fim siguri că e în siguranţă. Îi voi cere fratelui meu să scrie.
Speranţele şi inima mea vin cu tine.
Nu! Nu, dă-mi drumul! Dă-mi drumul, te rog!
Te rog, dă-mi drumul! Lasă-mă!
Nu! Nu!
Lăsaţi-o! De ce o luaţi?
Pentru Dumnezeu, lady Louisa! Îmi vor face rău!
Vă rog!
- Ai ştiut despre asta? - Au arătat lista şi eu am aprobat.
Dar am avut grijă de ei! Am avut încredere în ei!
Arestarea în sine nu e dovadă de vinovăţie.
Sunt servitori, Louisa, credeai că-ţi sunt prieteni?
Am avut grijă de ei, în casa mea şi înafara ei.
Nu le doresc răul.
De ce mă urăsc?
Edward.
Domnule tată!
- Probabil ai fost urmărit. - Nu e nimeni.
Am avut grijă.
Vino şi stai jos.
Trebuie să părăseşti Irlanda. Acum!
Nu ştii ce înseamnă asta.
Te rog, spune mamei...
Pentru ea... e de nesuportat.
Eddie!
Ei ştiu.
Da.
Au documente prin care te pot executa.
Ordine, planuri.
- Nu-i văd să mă prindă. - Nu asculţi.
Viaţa ta este în joc.
- Ascult. - Dl. Conolly a vorbit cu comandantul.
Vărul tău dl. Fox şi unchiul Richmond i-au scris şi eu, cât şi cancelarului.
Acum poţi pleca în siguranţă din orice port al ţării.
Tu, Pamela, fetiţa şi toţi servitorii.
Văd că aristocraţia a lucrat din greu în beneficiul meu.
Este singura ta şansă!
- Nu e o... - Nu! Dă-mi voie să vorbesc.
Nu suntem de acord cu drumul pe care mergi. Dar nu contează.
Eu ţin la tine... şi la mama ta.
Nu văd cum aş putea trăi în absenţa unuia...
... şi cu regretul pentru celălalt.
M-ai învăţat să fac ce e drept.
Să-mi urmez inima.
Hai acasă.
Nu.
Sunt prea implicat.
Nu pot dezerta în numele onoarei.
Spuneţi că am permisiune.
Dar asta nu e permisiune, e un ordin.
- Ţi se permite să pleci. - Mi se permite?
Mi se spune să plec în zece zile sau voi fi arestată ca spioană!
- Vă aşteptaţi să-l părăsesc? - Trebuie să te gândeşti la copiii tăi.
- Şi să uit de tatăl lor? - Edward a vrut ca tu să pleci.
M-a implorat să-ţi pregătesc paşaportul.
Îi vei ignora dorinţele?
Tuturor le convine să scape de mine.
Nu!
Nu trebuie să gândeşti aşa.
- Dumneata crezi că ar trebui să plec? - Trebuie.
Aşa e cel mai bine.
Foc!
Prezentaţi arma!
Foc!
Doamne, uită-te la ei.
LIBERTATE EGALITATE FRATERNITATE IRLANDEZII UNIŢI
"Către toţi prietenii uniţi, aveţi curaj şi credinţă."
"Jumătate de milion de eroi aşteaptă momentul, noua eră a libertăţii."
Arestarea lui Edward n-a venit deloc prea devreme. Prostia asta trebuie oprită!
Aşteptăm şi vom vedea.
Eram convinsă că prestigioasa noastră familie şi legăturile ei importante
ar putea încă să influenţeze istoria.
Şi Louisa încerca, de asemenea, să aibă influenţă.
L-a adus pe fiul meu, ducele de Leinster, să-şi vadă fratele în închisoare.
Nu sunt permise vizite.
Nu facem cereri extraordinare. Doar ca alteţa sa să-şi vadă fratele
şi eu nepotul.
Nimic nu mi-ar face mai multă plăcere decât să vă îndatorez.
Îţi stă în putere. Nepotul meu este bolnav.
Milady, azi noapte... căpitanul Ryan a murit de pe urma rănilor.
Lord Edward este acuzat de crimă.
Ordinele mele sunt limpezi.
Trebuie să mergem la cancelar.
Nu puteam crede că fiul meu favorit, Eddie al meu, lâncezea în închisoare.
Încă speram să-i asigur libertatea.
Toată ziua am fost la palat.
- Ai vorbit cu prinţul? - Îţi trimite cea mai adâncă simpatie.
Simpatie?
Simpatia lui îmi va elibera fiul?
Dacă prinţul de Wales ar fi rege, atunci...
Ai spus că faci tot ce-ţi stă în putere.
Şi fac.
Dar aşa cum stau lucrurile, sunt un clopot fără limbă.
Îi voi cere fratelui meu să vorbească cu regele.
Fiul meu era trădător şi capul familiei noastre trebuia să pledeze
pe lângă rege pentru clemenţă, fără vreo garanţie de succes.
Măcar numele nostru avea încă valoare în Dublin.
Doamne!
Draga mea soră, îmi supraestimezi influenţa.
Ai sprijinul guvernului şi regele te ascultă.
Pentru că sunt de acord cu ei. Detest şi dispreţuiesc revolta.
Ştiu.
Cum pot cere favoruri pentru un trădător?
Nu poţi să uiţi că e trădător şi să-ţi aminteşti că e nepotul tău?
Ce argumente aş putea folosi ca atenuare?
Soldaţii noştri au fost măcelăriţi.
În toate necazurile mele am avut mereu familia să mă sprijine. Până acum.
Ai putea măcar să nu ceri ca acest proces fie corect?
Ce importanţă are procesul?
Va trăi să-l suporte?
Poftim?
De ce... să nu trăiască?
A fost împuşcat în umăr.
De ce nu mi s-a spus?
- În ce pericol se află? - Rana nu se vindecă.
S-a trimis după chirurg?
Tu... tu...
eşti mai bună decât...50 de chirurgi.
Pari...
Pari... să fii mult...
mult deasupra mea, aproape de tavan.
Pot... să te aud...
Pot să te aud de acolo?
Louisa. Louisa.
Întotdeauna sunt în ţara care nu trebuie!
Trebuie să mănânci.
Nu avem timp.
Corbul cel ameţit va păşi...
M-a sărutat.
A zâmbit la mine.
El şi William s-au îmbrăţişat.
A întrebat de tine şi de dl. Ogilvie.
A fost împăcat.
A murit în pace.
Am vrut să-mi cred sora...
... când mi-a spus despre sfârşitul liniştit al lui Edward.
Ce au făcut cu casa de vară a lui Edward? E distrusă toată.
Vom avea grijă să fie reparată.
Atâta devastare...
Edward iubea grădina.
A fost mai mult decât o grădină pentru el, a fost un paradis.
A fost lumea pe care voia s-o creeze.
I-am spus odată, când era mic, că dl. Ogilvie este Adam şi eu Eva.
De atunci, Edward privea gradina ca pe Grădina Raiului.
Săpa şi planta, încerca să creeze
prima casă... nealterată a omului.
Tom Paine spunea că în Grădina Raiului nu există animale ca ducii sau lorzii.
Edward era ataşat de această afirmaţie, o repeta mereu.
Charles James!
Alteţă.
Se pare că pacea va fi restaurată.
- Pace? - Ei bine, o nefericită linişte.
Ce veşti ai de la mătuşa Emily?
Scrie cu mult curaj. Nu pot spune ce simte.
Se gândeşte la lord Edward ca la un martir.
Nu-i putem nega curajul.
Dar nu se poate să nu deplângem pierderea! Un tânăr lepădându-se de viaţă?
- După cum spui. - Educaţia l-a distrus.
Convingerile lui veneau numai din educaţie?
Prefer să cred că erau parte din instinctele lui de viaţă.
Instincte? Şi ce bine i-au făcut?
Intenţiile lui erau onorabile. El va fi amintit.
Şi eu. Puţină consolare.
Te gândeşti să te amuzi, acum că te-ai retras?
Avem şi noi distracţiile noastre.
O viaţă privată nu e lipsită de farmec.
- Sunt maestru la cricket. - Vino să ne vezi într-o seară.
- S-a cam dus gloria lui. - Poate şi a noastră.
Nu poţi vorbi serios, alteţă!
Aristocraţii vor avea întotdeauna cea mai mare importanţă.
Mergeţi, vă urmez şi eu.
Vrem să ne aducem omagiile mamei lui Edward Fitzgerald.
Numele lui şi cauza pentru care a luptat nu vor fi uitate niciodată.
Vă mulţumesc.
Îţi doreşti să te simţi bătrână?
Mă gândeam că... atunci când voi îmbătrâni, voi simţi mai puţin.
Vârsta aduce pace.
Nu este adevărat. Simt acum mai puternic ca niciodată.
Ţie ţi-a adus pace?
Nu încă.
Nu conta pe ea.
Activitatea a fost refugiul meu.
Întotdeauna ai vrut să îmbunătăţeşti lucrurile.
Încerc.
Louisa şi-a dedicat restul vieţii educării celor mai puţin privilegiaţi decât ea.
Sarah a creat o dinastie de soldaţi curajoşi.
Eu am trăit mult, am iubit mult,
dar am ajuns la final... împreună cu amintirile mele.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
SFÂRŞIT