Din episoadele anterioare
- Ce vrei, Ollie? - Îl reprezint pe Eric Sanders.
Tipul care şi-a ucis soţia?
Serios, Harry, am nevoie de ajutorul tău.
Nu-mi spune că nu poţi câştiga asta!
Exclude-o pe Harry Korn pentru binele ei.
- Eşti nebună! - Să nu spui că nu te-am avertizat.
- Harry Korn? - Ce se întâmplă?
Chiar aţi pus să o aresteze?!
Au renunţat la acuzaţii, aşa că ce-i cu vâlva asta?
Până se termină procesul,
asta este prioritatea voastră. Acum, avem o misiune.
Bethany Sanders, fiica lui Eric.
Ar fi capabil de o asemenea crimă îngrozitoare?
Probabil că nu, dar nu mi l-am imaginat capabil
nici să scrie asemenea mizerii în jurnalul lui.
Nu mi-am dorit doar să moară, ci să o omor eu, cu mâinile mele.
Ellen Sanders şi-a revocat testamentul cu două săptămâni înainte să moară.
Ăsta ar putea fi un motiv.
Sunt părinţii mei. Sunt nişte oameni minunaţi.
James e un ţicnit.
Ar trebui să încercăm să spunem că ea e ucigaşa.
- Ai pus un şobolan mort în patul ei? - Nu era o femeie de treabă.
De asta ai venit aici?
Ca să mă întrebi dacă Ellen avea vreo aventură?
Avea?
Curierul a auzit-o vorbind la telefon.
Ai nişte informaţii care mi-ar putea ajuta clientul.
A confirmat tot ce a spus Vinnie.
A auzit cum victima s-a despărţit de un amant, nu de soţul ei.
I-a spus Roseannei Remmick despre asta cu luni de zile în urmă.
Ăsta e motiv de clasare definitivă a cazului.
E o dispută foarte personală şi nu voi încheia nici un armistiţiu.
Să înceapă distracţia.
Harry's Law 2x03 - Sins of the Father
Traducerea şi adaptarea: haihui Nifty Subtitles Team (c) www. niftyteam. ro
Mulţumiri www. addic7ed. com
Nu sunt sigură cu ce v-aş putea ajuta.
Ne ajuţi prin simplul fapt că vii cu voi.
Eşti singura dintre fraţii tăi ce-şi sprijină tatăl.
James va depune mărturie împotriva lui.
Avem nevoie de tine, Bethany, pur ÅŸi simplu.
- Nu o sÄƒ mint pentru tine, tatÄƒ. - Nu-Å£i cerem asta.
Dar dacă crezi cu adevărat
că el nu era capabil să comită fapta de care e acuzat,
te rugăm să spui asta.
Te rog, scumpo.
Bine.
Plecăm de aici, mâine la ora 9. Ar fi bine să mergem toţi împreună.
Voi fi aici la 9.
Mulţumesc, puiule.
Trebuie să te ocupi de ea, Adam. Pregăteşte-o, nu-mi pasă cum,
dar trebuie să fie pregătită să depună o mărturie utilă
şi asta e responsabilitatea ta.
- Cineva e cu nervii întinşi la maxim. - Poftim?
Avem cu toţii treabă de făcut.
Eric, eşti pregătit?
Eric.
Scuze.
Mă gândeam la bunicul meu.
În vremuri grele, obişnuia să ne spună glume.
Doi tigri mergeau în junglă.
La un moment dat, unul începe să-l lingă pe celălalt în fund.
Acesta se opreşte şi spune: "Hei, ce faci acolo?"
Primul tigru spune: "Scuze, tocmai am mâncat un avocat."
"Încerc să scap de gustul din gură."
Dumnezeule.
Voi fi condamnat la moarte.
Te simţi bine?
Da.
Da, mi-e bine.
Cum spune cântecul, să-i dăm bătaie.
Hai să-i dăm drumul.
Ridicaţi-vă.
- Ridică-te. - Măiculiţă.
De ce am sentimentul că trebuia să purtăm coifuri?
Cazul nr. 42765, statul Ohio versus Eric Sanders III.
Şedinţa de judecată e deschisă.
Prezidează onorabilul judecător Lucas Kirkland.
Dumnezeu să binecuvânteze statul Ohio, Dumnezeu să binecuvânteze SUA.
Luaţi loc.
Dnă Remmick?
Gata de judecată, dle judecător.
- Dnă Korn? - Uite că începem.
Nu, dle judecător.
Şi am decolat.
Sper să fie ceva bun.
Nu este, dle judecător.
Şi credeţi-mă că nu o fac cu uşurinţă,
dar solicit clasarea definitivă a cazului,
- pe motiv de procedură viciată. - Ce?
M-am gândit că ar fi bine să discutăm asta în camera de consiliu.
Ce se întâmplă aici?
Cu două zile în urmă, am aflat că victima avea o aventură.
Încă nu ştim cu cine.
Terminase această relaţie, cu o lună înainte să fie ucisă.
Aceasta este o declaraţie sub jurământ din partea sursei.
De asemenea, am descoperit că acest martor
îi spusese dnei Remmick despre acest lucru, acum şase luni.
Este o probă exoneratorie, iar ea a ascuns-o în mod deliberat,
ceea ce constituie viciu de procedură,
motiv fie de casare, fie de achitare a acuzatului.
Dnă Remmick?
A fost un derbedeu care a spus ceva vag
despre dna Sanders vorbind cu...
Nu e nimic vag aici. A auzit nişte lucruri foarte concrete.
Am considerat că nu prezintă încredere. Voia bani pentru informaţiile lui.
Aşa că, în mod corect, l-am respins.
Ăsta nu e decât un truc al apărării
ca să mă înnebunească pe mine, înainte de începerea pledoariilor.
Ar trebui să o întrebaţi de ce a aşteptat două zile,
ca să introducă această cerere.
Pentru că am vrut să investigăm puţin.
Am vrut să vedem ce putem afla despre această presupusă aventură,
cine era acest bărbat misterios.
Dacă am fi ştiut despre asta de acum şase luni,
poate am fi aflat până acum.
Dnă Remmick, asta nu mă bucură.
- Dle judecător, vă asigur... - Eu vorbesc acum!
Aveaţi obligaţia
să spuneţi avocatului apărării despre această informaţie.
Audiem o mulţime de martori, pe care îi respingem ulterior,
mai ales pe cei care ne cer bani.
Nu e suficient!
Această informaţie e posibil exoneratorie.
E de neconceput să ascundeţi aşa ceva.
Dle judecător, de ce aş risca o clasare...
Pentru că suferiţi de psihoză.
Întrucât nu e clar dacă această informaţie e relevantă,
voi respinge cererea apărării.
Dar ar trebui să fiţi foarte atentă de acum încolo, m-aţi înţeles?
Îmi pare rău.
Că a trebuit să renunţaţi la vieţile voastre,
pentru a asista la ceva atât de groaznic, ca un proces de crimă.
Procesul de faţă este cu atât mai îngrozitor.
Probele vor arăta că Ellen Wright Sanders a murit pe 11 noiembrie 2010,
în urma unor lovituri la nivelul capului.
Era în cadă, atunci când a fost lovită repetat, din spate,
cu un instrument metalic greu, despre care noi credem că a fost o rangă.
Raportul medical a stabilit că dna Sanders a fost lovită
de cel puţin 20 de ori.
A fost un atac brutal, perfid, inuman.
Când a venit poliţia, l-au găsit pe acuzat lângă corp.
Nu există dovezi că ar mai fi fost acolo altcineva,
cu excepţia acuzatului.
Vom prezenta un jurnal al acuzatului,
ce a fost descoperit de poliţie în noptiera lui.
Aş dori să vă citesc un fragment din acest jurnal.
"Câtă bucurie mi-ar aduce să mă strecor prin spatele ei,
în timp ce ea zace, lăfăindu-se în spuma ei de lux
şi să-i zdrobesc capul ca un pepene.
"Să simt bucuria, libertatea,
pe care ţi-o provoacă sunetul oaselor zdrobite ale capului ei."
El e vinovatul, nu-i aşa?
Toate probele îl indică pe el.
Nici un semn că ar mai fi fost altcineva acolo.
Aţi auzit şi ce a scris în jurnal. Eric Sanders a făcut-o.
Ce să ne mai uităm după altcineva?
Ei bine, nici nu s-au mai uitat.
Cazul ăsta a fost închis, fără nici o investigaţie.
Problema e că...
nu el a făcut-o.
Eric Sanders e nevinovat.
Nu e o coincidenţă că Ellen Sanders a murit,
aşa cum era descris în jurnalul lui.
Ucigaşul l-a citit şi a ucis-o exact în acelaşi mod,
ca să-i însceneze asta lui Eric Sanders.
Ucigaşul a putut intra şi ieşi, fără să-l trezească pe Eric,
deoarece dl Sanders era sub influenţa somniferelor.
ADN-ul lui Eric Sanders a fost găsit pe corpul victimei.
Asta pentru că, atunci când s-a trezit şi şi-a găsit soţia,
a încercat să o resusciteze.
În plus, mulţi o urau pe Ellen Sanders.
Oameni care aveau acces în casă.
Desigur, nu va trebui să mă credeţi pe cuvânt
şi nici nu vă cer asta.
Vă cer doar să urmăriţi cu atenţie probele prezentate.
şi, mai ales, pe cele neprezentate.
Vă cer să urmăriţi acest caz,
aşa cum nu au făcut-o poliţia şi procuratura,
adică fără prejudecăţi.
Mi-am iubit mult mama. Moartea ei m-a sfâşiat.
- Am fost devastat, desigur. - Desigur.
Dle Sanders, când aţi auzit de moartea mamei dvs,
vă amintiţi ce aţi spus poliţiei?
Cred că am spus "Dumnezeule, a murit mama."
Da. Altceva?
Cred că am întrebat dacă tata a omorât-o.
Da, aşa e. Ne puteţi spune de ce aţi întrebat asta?
Am crezut că el a ucis-o.
Ne puteţi spune de ce aţi crezut asta?
Păi, el o ura, desigur.
- A spus el asta? - Nici nu era nevoie.
Dacă stăteai trei minute cu ei,
îţi dădeai seama că el o ura din tot sufletul.
Devenea crispat, când era pe lângă ea. Ziceai că e pe punctul să explodeze.
Şi cred că a făcut-o în cele din urmă, nu?
Aţi spus că aţi fost devastat de moartea mamei dvs.
- Mai sunteţi? - Sigur că da.
Mulţumesc pentru întrebare.
- Luaţi vreun medicament, dle? - Da, litiu.
- De cât timp luaţi litiu, dle? - De când aveam 14 ani.
Vă consideraţi un om echilibrat mintal, dle?
Dar e cineva echilibrat?
Mulţumesc, dle, asta e tot.
- A ucis-o pentru bani, să ştiţi. - Nu aţi fost întrebat asta, dle.
- Nimic... - Harry, nu poţi să laşi lucrurile aşa.
Cine ştie ce ar putea să spună în continuare, Oliver.
Dacă ar fi avut ceva concret, Roseanna l-ar fi făcut să o spună direct.
Nu-mi pasă. Nu o să-l las să mai spună ceva.
- Pot să o fac. Voi fi atent. - E prea imprevizibil. Oliver...
Nu ştiţi sigur că tatăl dvs a ucis-o.
E doar opinia dvs...
o opinie afectată de medicamente?
- Obiecţie. - Se respinge.
Nu există nici un fapt concret care să susţină opinia dvs
privind motivul tatălui dvs, nu-i aşa?
Ştiu că mama a murit fără testament.
Ăsta e un fapt concret.
Şi din moment ce toţi banii erau ai ei, el avea numai de câştigat.
De fapt, nu e corect.
Dacă mama dvs murea fără testament, averea se împărţea între soţ şi copii.
Da, dar dacă ea îşi revocase testamentul,
mintea mea afectată de litiu
îmi spune că avea de gând să-şi facă unul nou.
Ceea ce înseamnă că tatăl meu trebuia să o omoare repede.
Asta s-ar aplica şi pentru dvs, nu-i aşa?
Ar fi trebuit să o omorâţi repede, ca să puneţi mâna pe bani?
Da, dar eu aveam atât dragostea mea pentru ea, cât şi un alibi.
Tata nu avea nici una, nici alta.
Ai simţit tu nevoia să-l interoghezi, nu?
- Nu începe. - "Lasă-mă să o fac, Harry."
- "Pot să o fac." - Flerul meu îmi spune că e suspect.
Flerul tău ţi-a spus şi să-l interoghezi.
- Ajunge! - Vrei să o lămurim afară?
- Trebuia tu să-l audiezi, nu? - O lămurim afară, dacă vrei.
Am căzut în groapa săpată de el, cu ajutorul tău.
Ne-a băgat într-o groapă mare cât...
- Ajunge! - Să nu-mi spună nimeni să mă calmez.
Cine-mi spune aşa ceva, îl concediez.
Tu eşti cel care a spus că e doar un ţicnit.
Ce, dai vina pe mine? E vina mea pentru prostia ta?
- O lămurim afară? - Termină cu prostia asta.
De ajuns! Cu riscul de a fi concediată, cred că trebuie să ne calmăm.
- Pot să spun... - Nu!
Ştiam toţi că James o să-l acuze pe tatăl lui, o ştiam.
Da, dar nu ne-am imaginat că va fi atât de convingător,
iar asta pentru că a vrut cineva să-l interogheze, nu dau nume.
Ce spuneţi de James ca suspect?
Are alibi, dar asta nu înseamnă că nu putea angaja pe cineva.
Nu, nu, nu mai putem continua aşa.
Ba e menajera, ba e James, uită-te aici, uită-te acolo.
Trebuie să ne alegem o teorie şi să mergem numai cu aia.
Cazul e menajera, menajera şi numai menajera.
Pe ea trebuie să ne concentrăm.
Doar dacă nu descoperim cine naiba era amantul victimei.
A mai aflat ceva Vinnie despre asta?
Oliver, trebuie să te ţii de capul lui Vinnie, m-ai auzit?
Spune-i că nu-şi ia banii, dacă nu vine cu ceva.
Am vorbit cu Corinne Waters, şefa victimei.
Mi-a urat nişte lucruri foarte explicite.
Da, ascultă, rămânem fără timp.
Dacă nu afli cine era amantul lui Ellen Sanders,
omul nostru e terminat.
- Ştiu cum stăm cu timpul. - O să fie numai vina ta.
Parcă te lăudai că eşti un detectiv bun.
Dar ştii ce văd eu, Vinnie?
Văd un detectiv modest, de două parale!
Sunt cât pe ce să-ţi trag una de nu te vezi.
Fă-ţi treaba.
După cum puteţi vedea din diferite unghiuri,
sunt urme de sânge peste tot, inclusiv pe tavan.
Şi ce vă spune asta, dle ofiţer?
Corespunde cu concluziile medicale privind lovirile multiple.
Victima a fost lovită în mod repetat.
Faptul că sângele s-a împrăştiat peste tot
ne arată că a fost o armă lunguiaţă.
"Lunguiaţă"... ar corespunde
cu această rangă de această dimensiune, care a fost găsită la locul crimei?
Ar corespunde exact.
Ne puteţi vorbi despre urmele de sânge de pe pereţi şi de pe tavan?
În principiu, sângele poate fi împrăştiat în două moduri.
Atunci când arma loveşte craniul, sângele ţâşneşte.
De asemenea, când agresorul ridică arma, sângele se împrăştie în stropi.
După cât de mult sânge a fost şi după dârele suprapuse,
putem spune că au fost multiple lovituri.
Bazându-vă pe experienţa dvs de 15 ani ca detectiv,
ne puteţi spune concluzia dvs despre natura acestui atac?
A fost unul sălbatic.
Unul din cele mai îngrozitoare pe care le-am văzut.
Atacul a fost făcut cu multă ură şi furie.
V-aţi dat seama de asta după petele de sânge?
- Nu, dar... - Mulţumesc.
Şi nu puteţi afirma fără dubiu că aceasta e arma crimei, nu-i aşa?
Putem afirma că e similară cu obiectul folosit.
Având în vedere că a fost găsită la locul crimei,
- daţi-vă şi dvs seama. - Înţeleg.
Faptul că a fost găsit-o acolo, a cântărit mult în aprecierea dvs?
- Nu am spus asta. - Nu, dar mi-aţi spus
să-mi dau singură seama şi asta încerc să fac.
- Obiecţie. - Se admite.
Aţi auzit vreodată de constructori ce şi-au uitat sculele,
în spatele pereţilor sau a plafonului?
- Aţi auzit de asta vreodată? - Am auzit că se poate întâmpla.
Spuneţi-mi, natura umană a jucat vreun rol în concluziile dvs?
- Natura umană? - Da.
De exemplu, aveţi o echipă întreagă de procurori, detectivi, poliţişti,
căutând timp de un an o armă pe care nu o găseau.
Devenise foarte frustrant.
Apoi, dintr-o dată, aţi găsit o rangă care corespunde.
Natura umană ne-ar face să spunem "Pariez că asta e".
Nu sunt un specialist în comportamentul uman.
Dar vă pricepeţi suficient cât să afirmaţi că ucigaşul era stăpânit de ură şi furie.
Credeţi că e corect ca procuratura
să prezinte un obiect ca fiind arma crimei,
când tot ce ştiţi voi este că "corespunde"?
- Obiecţie. - Se admite.
Vreau să arăt ce e corect aici, dle judecător.
- Obiecţie. - Deşi ea nu vrea asta.
- Dle judecător? - Obiecţia a fost admisă, dnă Korn.
- Încetaţi. - Scuze.
Să reluăm.
Puteţi afirma că au fost multiple lovituri,
provocate probabil cu ură şi probabil cu această rangă.
Dar nici una dintre lovituri sau dintre dârele de sânge
nu vă permit să afirmaţi cu certitudine cine a făcut-o sau ce obiect a folosit.
Am dreptate, dle detectiv?
Scuze, am nevoie de un da sau nu.
- Am dreptate? - Da.
Mulţumesc.
Aici lucrurile se complică.
Nu poţi să vorbeşti despre ce sau cum e tatăl tău.
Se va deschide o discuţie despre caracterul lui,
şi atunci procuratura va putea chema
alţi martori care să-i pună la îndoială caracterul.
Şi atunci ce să spun?
În principiu, trebuie să spui că, aşa cum îţi cunoşti tu tatăl,
nu ţi-l imaginezi capabil de crimă.
Declaraţia ta nu e despre tatăl tău, ci despre ce simţi tu şi ce ştii tu.
Poate că ţi se pare o diferenţă insesizabilă,
dar din punct de vedere procedural, nu este.
E doar un joc avocăţesc, nu?
Ştiu că e greu, dar e important.
După cum a spus şi Harry, eşti singura dintre copiii lui
care stă alături de el.
Şi după declaraţia fratelui tău mai mare...
Am pregătit-o cât am putut. Asta e tot ce pot să-ţi spun.
Dar de ea ce spui?
Nu sunt prea liniştită să las un martor al poliţiei
pe mâna unei persoane pe care nu am văzut-o cum lucrează.
Ştii care era porecla ei, când lucra la procuratură?
Bombardierul.
Era renumită pentru precizia chirurgicală
cu care scotea totul dintr-un martor în 30 de secunde.
Nu trebuie să-ţi faci griji pentru Cassie.
Dar tot îmi fac griji. Ce? Ce faci?
În regulă.
Trebuie să mă asculţi.
Nu faci asta cu plăcere.
- Trebuie să o faci cu plăcere, Harry. - Cu plăcere? E în joc viaţa unui om.
Dacă pierd, ar putea fi condamnat la moarte.
- Chiar şi aşa. - Chiar...
Tommy, ce e cu tine? Crezi că ăsta e un motiv de plăcere?
Ai 62 de ani, eu am peste 50,
şi nu va mai fi mult până când vei fi răposata Harry Korn,
iar eu voi fi răposatul Tommy Jefferson.
M-ai auzit, Harry?
Nu suntem departe de ziua de apoi.
Pentru moment, eşti încă în joc. Lumea e cu ochii pe tine.
Viaţa unui om e în joc, iar tu eşti în centrul atenţiei.
S-ar putea să fie cele mai importante momente de glorie din viaţa ta.
Crede-mă că nu-ţi doreşti să te trezeşti peste zece ani...
şi să-ţi spui "Dumnezeule, de ce nu m-am bucurat de clipele alea?"
Da, e presant, e stresant, dar...
bucură-te de clipă,
pentru că mâine s-ar putea să fie prea târziu.
Asta îţi spun.
Dră Torres, mulţumesc că aţi aşteptat.
În regulă.
Scuze, dar a fost cam nebunie azi.
Uneori, nici nu mai ştiu pe unde mi-e capul.
Te-ai simţit vreodată aşa?
- Uneori. - Da.
Cred că ţie îţi vine şi mai greu din moment ce...
Ei bine...
eşti sărită de pe fix, nu-i aşa, dnă Torres?
Mă îngrijorează când văd nebuni pe lista cu martorii apărării.
Ştii ce cred eu?
Cred că vor încerca să te prezinte ca pe o suspectă.
Aveai cheile de la casă, cunoşteai casa, o urai pe victimă
şi nu ai nici alibi.
Ar fi groaznic, nu-i aşa,
să te trezeşti că eşti acuzată în curte că tu eşti adevărata ucigaşă?
Şi asta au de gând să facă.
Dar nu pot să-i acuz.
Adică, dacă nu pot să-l înfund pe Eric Sanders pentru crima asta,
şi pentru mine tu ai fi următoarea alegere.
Dar amândouă dorim să-l înfund pe Eric Sanders, nu-i aşa?
Am înţeles că ai vorbit cu avocaţii apărării.
Aş dori să ştiu ce le-ai spus, te rog.
Păi...
Of, Doamne, se pare că te-am speriat.
Am efectul ăsta asupra oamenilor.
Trebuie neapărat să învăţ să schimb amabilităţi mai întâi.
Hai să începem din nou, cu un mic schimb de amabilităţi, da?
Cum stai cu cartea verde, dragă?
După cum vedeţi,
sunt camere de securitate în toate direcţiile.
Oricine ar intra sau ar ieşi, ar fi înregistrat.
- Câte camere sunt? - 12 în total.
Puteţi observa că acoperă tot perimetrul.
Dl detectiv, există vreo înregistrare
a vreunei persoane intrând sau ieşind în noaptea crimei?
Nici una, de la ora şase, când victima a ajuns acasă,
şi până la miezul nopţii, când a sosit poliţia.
Nimeni nu a intrat, nimeni nu a ieşit?
- Aşa e. - Mulţumesc.
Colţul din nord-vest al casei nu e acoperit, nu-i aşa?
- Partea aceasta de aici? - Da.
Cred că partea aceea e doar un colţ.
- Nu sunt uşi sau ferestre acolo. - Mulţumesc.
Toate camerele sunt îndreptate spre exterior?
- Da. - Deci nu vezi nimic pe lângă casă?
Păi...
Nu, zona de lângă casă nu e acoperită.
Aşadar, dacă o persoană vine exact din nord-vest
şi merge pe lângă casă, ar putea ajunge la oricare din uşi,
fără a fi detectată, corect?
- Da, e posibil. - Mulţumesc, dle.
Bine.
Cu atât de mult sânge, să ieşi din casă,
fără să laşi o urmă...
Dacă ucigaşul şi-a schimbat hainele în baie...
Nu credem că e posibil ca o persoană...
...şi-a pus hainele pătate de sânge...
- ...să nu lase o urmă. - ...într-o pungă.
Am auzit nişte ţipete îngrozitoare de la etaj.
De asta am sunat la poliţie.
Puteau să fie urlete de bărbat. Aşa aţi spus poliţiei, nu?
Amprentele, probele ADN... toate sunt numai ale lui.
Dacă a încercat să o resusciteze...
- Sunt sigur. - Nu puteţi fi sigur...
Lovituri repetate în cap.
...cine a făcut-o.
- Bang, bang, bang, bang... - Putea fi oricine.
- Drept în cap. - Nu am avut niciodată încredere în el.
Nu l-aţi cunoscut cu adevărat.
Îmi dădea fiori, când stăteam pe lângă el.
Fanteziile sunt fantezii, atâta tot.
"Câtă bucurie mi-ar aduce să mă strecor prin spatele ei..."
Rar le pui în aplicare, nu-i aşa, doctore?
"...şi să-i zdrobesc capul ca un pepene."
- Cu tendinţe ucigaşe, psihotice... - Nu mi-aţi examinat niciodată clientul.
- În mod evident, un sociopat. - Nici măcar nu v-aţi întâlnit cu el.
- Extrem de periculos. - Doar aţi citit dosarul poliţiei.
Ellen Sanders nu era o persoană plăcută.
Putea fi rece şi chiar un pic dezagreabilă.
Dar în adâncul ei,
era o femeie integră, generoasă, care ţinea la familia ei.
- Aţi cunoscut-o bine? - Pot să spun că o cunoşteam perfect.
A muncit alături de mine şi pentru mine timp de 16 ani.
Probabil, mi-era cea mai bună prietenă.
Şi pe parcursul acestei prietenii, dnă Waters,
v-a vorbit vreodată despre soţul ei?
- De multe ori. - Vă aduceţi aminte
dacă a spus vreodată ceva despre el, ceva ce vi se pare important acum,
- în lumina morţii ei? - Obiecţie. Întrebare confuză.
Se admite.
V-a spus ceva care să vă facă să credeţi că soţul ei a ucis-o?
Obiecţie. Întrebare direcţională.
Se admite.
Haideţi să scurtăm povestea.
Ma bine, spuneţi-i dnei procuror exact ce v-a zis ea să spuneţi.
- Obiecţie. - Dnelor avocate, apropiaţi-vă.
O să vă închid pe amândouă, dacă nu vă purtaţi cum trebuie.
Dle judecător, întrebarea aia sugera răspunsul cât se poate de clar.
V-am admis obiecţiunea, dnă avocat.
Ceea ce aţi făcut a fost la fel de ofensator.
Nu îmi mai testaţi răbdarea, nici una dintre voi.
Dnă Waters,
ce v-a spus victima, dacă v-a spus ceva,
care are legătură, în opinia dvs, cu moartea ei?
Mi-a spus de multe ori că soţul ei o sperie.
Că avea crize de furie,
şi că, uneori, îl simţea gata să explodeze.
În săptămânile dinaintea morţii ei,
mi-a spus că i se părea că el devine din ce în ce mai instabil psihic.
Asta e caracterizare.
Mulţumesc, dnă Waters.
Aţi spus că se simţea ameninţată. V-a spus că el a ameninţat-o?
Nu am cunoştinţă de aşa ceva.
A sunat cineva, inclusiv dvs, la poliţie,
ca să spună că clientul meu reprezintă un pericol?
- Din ce ştiu eu, nu. - Mulţumesc.
Dvs aţi ucis-o?
- Obiecţie. - Dnă Korn!
Nu am vrut să jignesc pe nimeni,
dar exact înainte de moartea ei, victima îşi revocase testamentul.
Mai multe organizaţii de binefacere au fost excluse.
Cea mai mare dintre ele este "Salvaţi oceanul", fundaţia dnei Waters.
Fundaţia dvs a pierdut milioane de dolari, nu-i aşa?
Îmi provocaţi greaţă.
Dnă Waters, nu cred că v-aţi ucis cea mai bună prietenă,
dar să vă spun ce-mi provoacă mie greaţă.
Aveaţi acces în casă, ştiaţi codul de intrare
şi, probabil, aveaţi şi un motiv,
dar, cu toate astea, pariez că eu sunt prima persoană
care vă întreabă unde aţi fost în noaptea aceea.
- Obiecţie. - Iar eu obiectez asupra faptului
că nu aţi anchetat pe nimeni altcineva, cu excepţia clientului meu.
- Aţi hotărât că el e vinovatul. - Obiecţie!
- De ajuns... - Solicit să nu se menţioneze asta.
Dnă Korn, de ajuns. Aţi terminat aici.
Sper că nu se uită la mine ca la un monstru.
Nu te teme, Harry.
Adevăratul monstru urmează acum.
Poartă-te natural. Cel mai important, încearcă să fii cât mai uman posibil.
E puţin cam periculos să mă audiezi, nu?
Foarte. Am discutat despre Remmick.
Să nu cazi în capcana ei, să nu faci vreo criză,
şi, desigur, să nu-i dai vreuna în cap.
E un lucru ciudat ăsta, să faci haz de necaz.
Cred că a fost inventat de cineva aruncat în gura lupilor,
ceea ce, dacă stai să te gândeşti...
Vom începe cu tine, apoi Bethany, după care menajera.
S-ar putea să te mai chem o dată la bară, dacă va fi nevoie.
Bine.
Numai în pielea mea să nu fii.
Ura a fost reală, ca şi furia.
Să scriu despre uciderea ei era un mod de a mă elibera,
ca o scrisoare pe care nu ai de gând să o trimiţi niciodată.
Nu aş fi pus niciodată în aplicare cele scrise în jurnal.
Dar soţia dvs a fost ucisă exact în acel mod...
Cineva a citit jurnalul, apoi a elaborat un plan
să o ucidă şi să-mi însceneze mie crima.
E ciudat că nu aţi menţionat asta poliţiei,
cum nu aţi menţionat nici existenţa jurnalului sau a celor scrise în el.
Eram şocat.
Tocmai îmi găsisem soţia ucisă.
Practic, am fost arestat înainte să apuc să vă spun ceva.
După asta, am fost sfătuit de avocat să nu vă mai spun nimic.
Deci v-aţi întâlnit cu avocatul şi aţi trecut repede
de la starea de tristeţe la starea de muţenie defensivă?
- Obiecţie. - Se admite.
Cred că a fost îngrozitor că nu vi s-a permis să o plângeţi.
Nu vi s-a permis să o plângeţi alături de copiii dvs,
deoarece toţi sunt convinşi că dvs aţi ucis-o.
- Obiecţie! - Bethany nu a spus nimic...
Dnă avocat, opriţi-vă imediat.
Aşadar, cineva s-a strecurat în casă, v-a ucis soţia într-o baie de sânge
şi a reuşit să plece fără să lase o urmă, nici măcar că a trecut pe acolo,
iar în tot timpul ăsta dvs aţi dormit?
Asta e foarte tare.
Şi ucigaşul, oricine o fi,
a reuşit să se folosească de metoda dvs,
de ura şi mânia dvs, exact cum le-aţi descris în jurnal.
Foarte tare.
Cum îndrăzniţi să vă bateţi joc?!
- O femeie a fost ucisă. - Ştiu asta, dle.
O femeie pe care o uraţi.
O femeie despre uciderea căreia aţi scris.
O femeie lângă al cărei cadavru aţi fost găsit,
cu ADN-ul dvs împrăştiat peste tot.
- Pentru că am încercat să o salvez. - Aţi încercat să o salvaţi?
Pentru că o iubeaţi.
Spuneţi-mi, e vreun capitol în jurnal în care aţi scris despre salvarea ei?
Cred că l-am sărit.
- Obiecţie. - Se admite.
Tatăl meu nu e capabil de o astfel de violenţă.
Păreţi foarte sigură de asta.
Şi-a iubit familia.
A rămas într-o căsnicie dificilă, din dorinţa de a păstra familia unită.
Aşa că ideea că el ar fi omorât-o pe mama e dezgustătoare.
Pentru o lungă perioadă de timp, aţi fost convinsă că el a ucis-o.
Deci, ideea nu e chiar atât de dezgustătoare, nu?
- Da, la început am crezut asta. - Aţi crezut asta timp de un an.
De fapt, v-aţi schimbat părerea în urmă cu o săptămână.
Sunt curioasă, a devenit dezgustătoare după ce v-aţi întâlnit cu Harry Korn?
- Obiecţie. - Se admite.
Bethany, când ai vorbit ultima oară cu mama ta?
În după amiaza zilei în care a fost ucisă.
- Ea te-a sunat? - Da.
- Ce ţi-a spus? - Nu-mi amintesc.
Chestii ca între mamă şi fiică, cred.
Nu e adevărat, Bethany.
Voi două nu prea aveaţi astfel de discuţii mărunte, nu?
De ce te sunase?
Bethany, te afli sub jurământ
şi eşti pasibilă de pedeapsă pentru sperjur.
Ce ţi-a spus mama ta?
Dră Sanders, răspundeţi, vă rog.
Scumpo, ce ţi-a spus?
Voia să-l părăsească pe tata. Avea de gând să ceară divorţul.
Şi ţi-a spus când avea de gând să-i spună tatălui tău?
A spus că voia să-i zică în acea seară.
Să te aud.
Nu am spus niciodată procuraturii despre asta.
Nici măcar nu ştiu de unde a aflat.
Nu am spus nimănui, nici măcar psihologului meu.
De ce dracu nu mi-ai spus mie?!
Pentru că m-am gândit...
Ştiam că ar fi arătat rău.
Mama îi spune lui tata că-l părăseşte, după care e ucisă?
M-am gândit că ar fi mai bine să nu spun nimănui.
Îmi pare atât de rău, tati.
Nu mi-a spus niciodată că ar vrea să divorţeze.
E prima dată când aud de asta.
Stai. Atunci, de unde a aflat Remmick?
Fraţii tăi mi-au spus că nu au mai păstrat legătura cu mama voastră.
Mă îndoiesc că ei ştiau.
Dacă nu tu ai vorbit cu Roseanna, atunci cine?
Apărarea o recheamă pe Corinne Waters.
- Harry, ce faci? - Am o bănuială.
Dar nu în faţa curţii. Ai înnebunit?
Numai aici e posibil, Ollie.
- Nu pot să o invit pe femeie la un ceai. - Harry, nu poţi să...
Stai naibii jos. Te faci de râs.
Dră Waters, vă reamintesc că sunteţi tot sub jurământ.
Dră Waters, mă întrebam dacă nu aţi uitat să declaraţi ceva,
sau, mai curând, aţi evitat cu orice preţ să declaraţi?
Am evitat să spun că mă dezgustaţi, dar am crezut că se subînţelege.
Da.
Aţi spus că Ellen Sanders vă era cea mai bună prietenă.
A fost mai mult decât o prietenă, nu-i aşa, Corinne?
Scuze, nu ai auzit întrebarea? O să reformulez, poate te ajută.
Erai iubita dnei Sanders, Corinne?
Liniştiţi-vă.
Mă gândeam că, dacă victima a avut o aventură,
mai mult ca sigur i-a spus amantului că voia să divorţeze de Eric,
şi, probabil, acesta a spus mai departe procuraturii.
Erai iubita dnei Sanders, Corinne?
Viaţa mea personală nu vă priveşte.
Ba te asigur că ne priveşte foarte mult.
Erai iubita ei?
Răspundeţi la întrebare, dnă Waters.
Da.
Povestea devine şi mai încurcată.
Sper că eşti mulţumită de tine însăţi.
- Sunt căsătorită. - Crezi că va fi supărat?
Am copii şi, probabil, mi-ai distrus familia.
Şi pentru ce, ca să-l scapi pe ucigaşul ăsta?
Dnă Waters, dacă aţi fi fost cinstită cu mine,
probabil că ar fi stat altfel lucrurile.
Şi vă înşelaţi profund. Nu avea de gând să divorţeze.
M-a părăsit pe mine pentru el. Iar el a ucis-o, ca să scape de ea.
Obiecţie.
- Să nu se consemneze! - Ai ucis-o pentru banii ei.
- Obiecţie! - Dnă Waters, de ajuns.
Dacă scopul a fost să facem juriul
să urască pe cineva mai mult decât pe tine, am reuşit.
Cred că am câştigat din asta.
Priveşti mereu numai partea bună a lucrurilor, nu?
Nu, pot fi foarte negativistă în anumite privinţe.
Şi cu anumiţi oameni.
Am arătat că martora avea o viaţă secretă.
Secretele produc îndoieli.
Să trecem la Xenia Torres.
Încearcă să nu o dai în bară cu ea.
Am fost menajera lor timp de 18 ani.
Dnă Torres, cum aţi descrie relaţia dvs cu familia Sanders în toţi aceşti ani?
A fost una profesională. Nu a fost o relaţie amicală.
- Dl Sanders mă speria puţin. - Vă speria?
Avea toane, era ursuz,
iar uneori avea accese imprevizibile de furie.
- Iar relaţia dvs cu dna Sanders? - Ea era foarte rece.
Nu era niciodată mulţumită de munca mea.
- Iar sentimentele dvs faţă de ea? - Erau foarte confuze.
Nu sufeream cum se purta cu mine, dar, în acelaşi timp, îi eram devotată.
Au fost momente când dl Sanders a vrut să mă concedieze,
dar ea s-a opus.
Mie nu mi-a spus asta.
Să ne întoarcem la ziua în care ai fost concediată.
- Putem să facem asta? - Bine.
Ne poţi spune de ce ai fost concediată?
Dna Sanders nu a fost mulţumită cum i-am făcut patul.
Mai exact, ce nu a fost în regulă?
Nu mi-a spus niciodată exact. Mi-a spus doar că nu era bine.
- Ai făcut patul altfel în acea zi? - Nu.
Scuză-mă o secundă.
Minte, Harry.
Întrebarea e dacă te-a minţit pe tine sau mă minte pe mine?
Cassie, sunt prinsă în colţ aici.
Sunt sigură că mi-a spus adevărul.
- Eşti gata să declari asta? - O voi face.
Acum minte.
Scuze că v-am făcut să aşteptaţi, doamnă.
Spuneţi-mi, i-aţi pus un şobolan mort în pat dnei Sanders?
Nu, nu am făcut aşa ceva.
Ea a spus asta, ca o scuză pentru concedierea mea,
dar nu am făcut aşa ceva.
Nu i-aţi spus acestei femei, Cassie Reynolds,
că aţi pus un şobolan mort în patul dnei Sanders?
Nu, nu i-am spus niciodată aşa ceva.
Bine, Xenia.
E momentul să facem lucrurile mai interesante.
O voi retrage pe Cassie Reynolds ca avocat pledant din acest proces,
şi, în schimb, o voi chema ca martor.
- Obiecţie. - Se respinge.
Ea va veni aici şi, sub pedeapsa prevăzută pentru sperjur,
va declara exact ce i-ai spus tu.
Dar, înainte să fac asta, îţi dau încă o şansă
să răspunzi întrebării mele,
amintindu-ţi că şi tu eşti pasibilă de pedeapsă pentru sperjur.
I-ai spus sau nu lui Cassie Reynolds
că ai pus un şobolan mort în patul lui Ellen Sanders?
Eu...
De ce te uiţi la dna procuror, ca şi cum cauţi ajutor de la ea?
- Obiecţie. - Se respinge.
I-ai spus sau nu lui Cassie că ai pus un şobolan în patul femeii?
I-am spus asta doar că să o induc în eroare,
pentru că ştiam că ea-l apără pe dl Sanders.
Bine, Xenia, frumoasă încercare.
Dar adevărul iese întotdeauna la suprafaţă, după cum ştii.
O să-ţi mai acord o singură şansă.
- Obiecţie. - Se respinge.
I-ai spus lui Cassie Reynolds că ai pus un şobolan în pat?
Da.
De ce ai declarat altceva?
Am rude fără acte.
Dna Remmick mi-a spus că dacă nu declar cum trebuie,
familia mea va fi deportată.
- Dle judecător, nu am făcut aşa ceva. - Stai jos!
Este o chestie foarte serioasă.
Uită-te la mine.
Trebuie să-mi spui chiar acum, şi ai face bine să spui adevărul,
te-a ameninţat dna procuror?
Mi-a spus că familia mea...
Ţi-a spus să nu recunoşti că ai pus un şobolan în patul dnei Sanders?
Da.
Mi-a dat de înţeles că aş putea fi arestată
că suspectă în caz, dacă dl Sanders nu e condamnat.
Vă puteţi retrage, dnă Torres.
- Dle judecător, nu am terminat... - Daţi-vă înapoi, dnă Korn. Înapoi.
Bine.
Cazul s-a terminat.
Acuzaţiile împotriva dlui Sanders sunt clasate definitiv,
pe motiv de grave şi intenţionate vicii de procedură.
Dnă Remmick, v-am avertizat.
Voi recomanda excluderea dvs imediată din barou.
Dle Sanders, sunteţi liber să plecaţi.
- Dumnezeule. - Să ieşim de aici.
- Sunt claustrofobă. - Daţi-vă înapoi!
Nu mă faceţi să vă lovesc.
- Unde sunt cei de la pază? - Haide, daţi-vă înapoi!
Uluiţi, şocaţi,
puteai auzi oamenii suspinând sau chiar ţipând.
Toţi cei din sală erau uluiţi de asta.
Şi nu, Eric Sanders nu mai poate fi judecat din nou.
Există autoritate de lucru judecat.
E un om liber.
Încă nu ne vine să credem.
Şi chiar dacă judecătorul poate pronunţa ce hotărâre crede de cuviinţă
şi există precedente în sensul ăsta,
la un proces de o asemenea amploare,
nimeni nu se aştepta la acest deznodământ.
Cum de şi-a asumat Roseanna un asemenea risc?
Pentru că judecătorul a avut dreptate, e nebună.
Eric, nu pari foarte fericit
pentru cineva care tocmai şi-a recâştigat viaţa.
Crede-mă, sunt fericit. Doar că nu-mi vine să cred.
Ca să fiu sincer, preferam să fi continuat, Harry.
Şi să o fi demascat pe Xenia, dacă ea era vinovata.
Îţi aminteşti rugăciunea mea?
Trebuie să ştiu că nu eu am făcut-o.
Cred că ştii răspunsul la întrebarea asta, Eric.
Nu crezi?
Dacă stai să te gândeşti,
ştim că ucigaşul a fost diabolic, putea să intre în casă,
avea probabil un motiv şi, mai ales, avea o ură uriaşă
nu numai pentru soţia ta, dar şi pentru tine.
A fost o înscenare meticuloasă.
Totul a fost planificat, până la ultimul lucru,
ca să te îngroape.
Despre ce vorbeşti?
Mama ta nu voia să divorţeze.
Ai inventat povestea cu divorţul, ca să aibă procuratura un motiv.
Roseanna Remmick a aflat despre divorţ de la tine, nu?
Ce?
Eşti nebună.
Ţi-am verificat lista de apeluri.
Ai avut mai multe convorbiri recente cu procuratura.
Ţi-ai ucis mama.
Aveai acces şi în casă, şi la jurnal.
Ştiai când face baie mama ta,
ştiai despre somniferele pe care le lua tatăl tău.
Ştiai despre locul din plafonul băii
şi ştiai şi despre singurul loc neacoperit de camere.
A fost o crimă făcută de cineva din familie.
Bethany?
De ce?
Nu o asculta.
De ce să o fi omorât pe mama?
A fost întotdeauna bună cu mine,
şi blândă, şi iubitoare.
Iar tu ai lăsat-o să fie atât de blândă şi iubitoare cu mine.
De ce să-ţi fi înscenat ţie o crimă?
Tu i-ai permis ei să mă răsfeţe cu atâta dragoste.
Îţi sunt datoare.
Sunt fetiţa lui tati.
Draga mea mamă, dragul meu tată, am fost binecuvântată să vă am.
Spune-mi, tati, faci şi tu băi cu spumă?
Ne-ai păcălit atât de bine,
făcându-ne să te punem martor al apărării, doar ca să...
A fost ideea Roseannei sau a ta?
Cred că şi tu ai fantezii.
La fel ca tati.