Traducerea şi adaptarea Alexynho
Răspunsul e nu, Stanley.
Dar mamă, toţi băieţii se duc la bunica lui Cartman în weekend.
Îmi pare rău, Stanley, dar nu te pot lăsa până în Nebraska de unul singur.
- E perioada sărbătorilor. - Dacă toţi ceilalţi se duc, eu de ce nu pot?
- Decizia-i aparţine lui taică-tu. - Din partea mea, te poţi duce.
Răspunsul e nu, Stanley! Acum fugi şi spală-te, pentru cină!
- Nu vreau să-ţi mănânc mâncarea ta idioată. - Acum, chiar că vei fi pedepsit.
Treci în camera ta Stanley, imediat!
Nu pot să-mi spună mie ce să fac. Am 8 ani de acum.
Nici măcar nu am nevoie de familia asta tâmpită.
Ce drăguţ din partea ta să-i iei şi pe băieţi cu tine.
E plăcerea mea. Lui Eric îi place să petreacă timpul cu prietenii săi.
De fiecare dată când mă duc la buni, primesc un cadou. Staţi să vedeţi.
Cum ajung în uşă, îmi dă un cadou uriaş
- doar pentru că sunt şmecher. - Drăguţ, Cartman.
Nu uita, dacă mai rămâne ceva curcan, pui într-o pungă şi aduci şi acasă, bine?
- Să mergem. - Nu credeam că vei veni Stan.
Normal că merg. Hai, că mi-i foame.
- Pa Booby, ai grijă. - Ne vedem în câteva zile, fiule.
Piua. Maşina mea, eu spun primul. Piua.
Kenny, am revendicat locul.
Treci naibii, în spate!
Uite Kenny, reduceri la jachete portocalii.
Uite Kenny, parada elefanţilor.
Kenny. Kenny, uite, uite. Fugi după ei.
Sărăntoc dat naibii.
- Cât durează până în Nebraska? - Aproximativ 6 ore.
Sfinte.. Ce naiba facem timp de 6 ore?
Am eu o idee. Am putea cânta.
- Da. Sau poate nu. - Să cântăm cântecelul bunicii, mamă. Cum începea?
Peste deal şi prin pădure la casa bunicii mergem.
Calul cunoaşte drumul, şi cară sania prin alba şi friguroasa zăpadă.
Vă rog, opriţi-vă.
- Ai grijă, scumpule. Drumurile sunt pline cu hârtoape. - Observ.
Priviţi copii. Intrăm în Nebraska.
- Asta vrea să fie Nebraska? - Ce-s toate astea?
Grâu. E principalul ingredient al cerealelor voastre şi reprezintă
totodată şi întreaga sursă economică a acestui stat.
- Când Nebraska a devenit.. - Nu ne pasă, mamă.
- Trebuie să mergem, frate. - Credeam că dl. Hankey trăieşte în canal.
Ce caută în Nebraska?
Nu ştiu. De când a jucat în filmul ăla, a devenit mare vedetă.
Şi acum toţi vor să-l întâlnească pe dl. Hankey. E doar o bucată de căcat.
Nu contează. Va fi foarte încântat să mă vadă.
Nu va fi nici o problemă, pentru că bunica lui Eric, stă chiar lângă mall.
- Tare! - Cât mai e până la buni?
Vreau să văd ce cadouri mi-a luat.
- Încă o oră, puiule. - De ce trebuie ca buni să locuiască aşa departe?
Să o internăm într-un azil, undeva aproape de noi
să nu mai mergem 6 ore, să primesc un cadou nenorocit!
Eric, încearcă să nu mai fii aşa morocănos, când ajungi la buni.
Doamne.
- Am ajuns. - Amin, în sfârşit.
Buni, buni, buni, buni.
- A venit micuţul Eric. - Bună bunicule.
- Uite cât de mare te-ai făcut. - Bună Eric. Buni are un cadou pentru tine.
- Şmecher. Ce e? - Cadoul îi înăuntru.
Da! Dă-te din drum.
- Salutare tuturor. Sărbători fericite. - Salut.
Ei sunt prietenii lui Eric, Stan, Kyle şi Kenny.
Băieţi, faceţi cunoştinţă cu familia Cartman.
- El e unchiul Împuţilă.. - Mă bucur să vă cunosc.
Mătuşa Lisa, vărul Fred, verişoara Alexandra, Grasul Bob, Jimmy
- şi străbunica Florence. - Treci încoa' Eric. Dă-i un pupic străbunicii.
- Nu, nu Florence. Nu ăla e Eric. - Da' care e?
Cel gras.
- Nu-s gras, am oasele mari. - Nu e gras, are oasele mari.
- Ce scârbos. Mirosea numai a pastile şi a pipi. - Greţos, frate.
Bine atunci, să trecem la cadoul meu, nu?
Ţine Eric. Sărbători fericite.
- Ia stai aşa. Ăsta nu-i cadou. E un tricou. - Da. Mă gândeam că-ţi va sta foarte bine.
Vrei să zici că am mers 9 ore, până în ţara lui papură vodă, doar ca să primesc un tricou?
Mamă, bunica s-a tâmpit. E cazul s-o bagi în azil.
Pentru asta sunt sărbătorile.. pentru familie.
- Da, sigur. - Ce fac ai tăi de sărbători, Stan?
Ai mei sunt morţi.
Oh, îmi pare rău Stan.
- Mă, familia ta a murit? - Sunt morţi pentru mine. Mama nici măcar nu ştie că sunt aici.
Nu pot să cred că am primit un tricou doar. Sărbătorile sunt nişte tâmpenii.
- Vrei să ţii cateterul urinar al străbunicii, în timpul cinei? - Ce-i ăsta?
- Străbunica are probleme cu vezica şi asta o ajută. - Scârbos!
Eric, ţi-ai salutat verişorul Elvin?
- Salut, vere Elvin. - Şmecher.
E plăcut că ne-am adunat cu toţii, aici de sărbători.
Până şi unchiul Howard ni s-a alăturat în direct prin satelit, de la penitenciar.
Arăţi bine, Howard!
- Ba nu. - Bună Howard. - Aşa e an de an?
Şmecher.
Hai să mâncăm. Mi-au dat doar o pâine şi nişte apă.
Unde-ţi sunt manierele, Howard? Nu am spus rugăciunea, încă.
Mamă, vrei să spui tu rugăciunea?
Pe toţi dracii, de ce naiba eu trebuie să spun rugăciunea?
Dacă o persoană îmi va mai cere să spun rugăciunea îi voi zice "Nu spun rugăciunea,
şi dacă mă mai rogi o dată, îţi trag una în coaie."
- Amin. - Amin.
Doamne sfinte.
Nu Jimmy, asta e plăcinta mea.
- Nu, Jimmy. Câine rău! - Nu, Jimmy!
Nu Jimmy, e plăcinta bunelului!
Nu Jimmy! Rău Jimmy!
- Frate, nu ştiu cât mai rezist aici. - Te înţeleg perfect.
- Ce-ai mă? - Am avut un coşmar,
cum că eram într-o casă plină cu de-al de Cartman.
Kyle, chiar suntem într-o casa plină cu de-al de Cartman.
- Ce-a fost asta? - Şi eu am auzit. - Orice ar fi, se apropie.
- De ce pişti? - Voiam să mă asigur că nu visăm.
- Şi eu am vrut să mă asigur. - Ei bine, nu visezi!
- Termină cu prostiile! - Se aude de la fereastră.
- Unchiule Howard. - Bună Eric, nu credeam că va fi cineva aici.
- Unchiule Howard, ce cauţi aici? - Credeam că eşti la închisoare.
Da, păi.. Am evadat.
- Şmecher! - Nu trebuie ca restul familiei să ştie că sunt aici.
- Dacă nu vă supăraţi, vom rămâne câteva zile aici cu voi, copii.
Care noi? Ai un răhăţel în buzunar?
Hai intră. Un alt prizonier a evadat cu mine. Nu vă temeţi, e de treabă.
Bună, băieţi. Eu sunt Charlie. Charlie Manson.
Abia aştept să ies la suprafaţă şi să dezlănţui iadul.
Ascultă Chuck, trebuie să ne ascundem o perioadă.
Când stau pe vârful muntelui şi spuneţi "Aruncă-te", mă arunc.
Iar dacă nu mă arunc, merg mai departe.
Ăsta e ultimul lucru pe care doriţi să-l fac.
- Bine Chuck. Ia şi uită-te la TV. - Înapoi la "E o viaţă minunată".
Nu poţi cumpăra oamenii, dle. Potter. Ştii ce eşti? Eşti o mică târfă.
Aşa e, eşti o târfă.. Şi pun pariu că ai vrea s-o sugi, nu?
Trezeşte-te Cartman, trebuie să ajungem la mall.
Trebuie să-l vedem pe dl. Hankey la mall, Cartman.
- Bine, staţi aşa. - Auzi, adu-ne şi nouă ceva de has, bine?
- Hai, băieţi. - Ne poate duce cineva la mall?
Alo? Dl. Hankey e la mall, ne duce şi pe noi careva?
- Unchiule Împuţilă, ne poţi duce la mall? - Nu acum, Eric. Opreşte-l, ridică fanionul!
Unchiule Împuţilă, prietenii mei vor să-l vadă pe dl. Hankey. Trebuie să ne duci.
Am zis nu şi asta înseamnă nu! Respectă-mi autoritatea!
- Luate-ar dracu' cu autoritatea ta. - Doar 16 secunde au mai rămas în ultima..
Întrerupem acest program, pentru o ştire de ultimă oră.
Criminalul în serie, Charles Manson a evadat din închisoare.
Charles Manson a comis 7 crime, la sfârşitul anilor 60.
Manson nu a arătat nici un semn de remuşcare, pentru faptele sale.
Dacă-l vedeţi pe Manson, trageţi-i un şut în cur şi pocniţi-l în faţă, din partea mea,
apoi sunaţi la poliţie. Înapoi la meci.
Au reuşit! Au înscris 16 puncte, în doar 15 secunde!
- Naşpa! - Eric, vreau să ai grijă de verişorul tău, pentru o vreme.
- Dar nu vreau să am grijă de văr-meu. - Fă-o pentru bunica!
Bine, dă-mi 10 dolari.
- Şmecher. - Chuck, închizi şi tu prostia aia odată?
Salut cinema, salut fast-food!
Ştii ce e spiritul Crăciunului? E o altă minciună,
a mincinoşilor ălora care mă consideră martorul..
Bine, Chuck, mersi de informaţii.
- Familia mea e belită rău. - Aşa-i. - Toate familiile îs belite.
- V-am adus nişte chifle cu scorţişoară. - Tare.
- Trebuie să ajungem la mall. - Zău, mă.
Care-i baiul?
Prietenii mei vor să meargă la mall, pentru dl. Hankey, dar nimeni nu ne duce.
- Nasol. - Vă duc eu.
Nu-i nevoie, Chuck. Ia şi continuă să te uiţi la programe de Crăciun.
Auzi, nu am evedat din pârnaie, să fiu închis în pivniţa cuiva. Vreau acţiune.
- Bravo ţie, Charlie. - Hai, voi sparge maşina bunicului vostru.
Credeţi că ar trebuie să mergem cu tipul ăsta?
Stan, nu fi tăntălău, trebuie să ai încredere în oameni.
Băieţi, capul la cutie.
Mergem la mall.
Nu pot să cred că s-a dus fără acordul nostru.
Sharon, nu exagera. Poate Stan nu s-a dus la bunica lui Cartman.
- Poate a fugit de acasă, sau a fost răpit. - Sper din tot sufletul, să ai dreptate.
Bună dră. Cartman, sunt Sharon, mama lui Stan. Băiatul meu a mers în Nebraska, cu dumneata?
Păi, da. Credeam că ai murit, Sharon.
- Poftim? - Stanley, mi-a spus că ai decedat. Mă bucur să aud că eşti teafără.
- Treci în maşină, Randy, mergem în Nebraska. - Stan are belele.
- Îl vezi? - Nu încă. Coada-i lungă.
Abia aştept să-l văd. Va fi aşa de bucuros, că l-am vizitat.
Am venit tocmai din Montana, să-l văd pe dl. Hankey.
Bravo ţie, puştiule. Eu îl cunosc pe dl. Hankey, de dinainte să fie celebru.
Cum naiba a ajuns dl. Hankey aşa de popular? Uită-te la toate obiectele cu dl. Hankey.
- Dl. Hankey e şmecher. - Încă ceva.
Aici scrie că dl. Hankey e prezent şi la mallul Crossroads.
- Aşa şi? - Şi cum poate dl. Hankey să fie în două locuri în acelaşi timp?
Băiet, dl. Hankey are puteri magice. Poate să facă ce vrea.
Vrei să mergi cu mine, într-un loc mai retras?
- Îmi place de tipul ăla. - Se pare că ţi-ai terminat îngheţata, Elvin.
Taci, Elvin!
Nu Elvin! Rău Elvin!
Oamenii trebuie să înţeleagă că sunt rău, să se teamă de mine, sunt... Oh, alt program special.
Înapoi la Răhăţelul Grinchy.
Răhăţelul Grinchy a vârât bradul, în sus pe şemineu.
Dar atunci a auzit un zgomot.
Era micuţa Cindy Lou Răhăţel, care nu avea mai mult de 2 anişori.
De ce dle. Hankey, de ce? De ce ne iei bradul de Crăciun? De ce?
Bătrânul Răhăţel Grinchy se gândea la o minciună, şi se gândea repede.
Bine, băieţi, voi urmaţi. Bun venit pe tărâmul fericirii a dlui. Hankey.
Iată-ne.
Sal'tare, băieţi.
Dle. Hankey?
- Mirosiţi precum florile. - Nu eşti adevăratul Hankey.
Cum să nu? Sal'tare!
Eşti mult mai mare faţă de ultima oară când te-am văzut.
Păi şi dl. Hankey trebuie să crească, nu?
- Sal'tare. - Vreţi să faceţi o poză cu dl. Hankey?
Ăsta nu e dl. Hankey. E un prefăcut.
Staţi calmi, copii. Sunt adevărat. Sal'tare!
- Sal'tare! - Cum puteţi face asta?
Cum puteţi să minţiţi copiii în halul ăsta?
Ascultă, puştiule. Este câte un dl. Hankey în fiecare mall. Nu există dl. Hankey.
- Poftim? Ce ai spus? - A comis-o.
Priviţi. Promisiunea voastră, falsă.
Prindeţi-l!
- M-ai minţit mamă. Ai spus că e adevăratul dl. Hankey. - Da, dar..
Nu te voi ierta mamă. Nu te voi ierta niciodată.
Revoluţie!
Iar se răzvrătesc.
Toţi răhăţeii din Oraşul Căcatului, s-au luat de mână şi au cântat,
au cântat cu toţii. Iar Răhăţelul Grinchy, a tăiat friptura din rahat.
Cât de superb. Era rău, dar a devenit bun.
- Ce s-a întâmplat? - Cred că iar a spus vreun puşti ca nu e adevăratul Hankey.
Foloseşte gazul lacrimogen.
- V-am spus. Sărbătorile nu sunt nimic altceva decât minciuni şi tâmpenii. - Deci cum a fost?
- A fost un fals! - Îmi pare rău atunci.
Cartman avea dreptate. Sărbătorile sunt pentru idioţi.
Unde ai fost unchiule Charlie?
Am fost la un salon de tatuaje şi mi-am refăcut tatuajul. Ia priviţi.
- E destul de fain. - Unde-i Kenny?
E prin... zonă.
- Salut băieţi. Să mergem. - Bună, Kenny.
Să mergem. Vă fac cinste cu nişte sucuri.
El e. E Charlie Manson.
Fugiţi băieţi.
Aşteptaţi-mă... Zău.
Capul la cutie, copii.
Ce naiba aveţi, oameni buni?
Nu pot să cred că au pus un Hankey fals, la mall.
Dacă dl. Hankey ar afla, ar fi foarte furios.
Întrerupem programul pentru o ştire de ultimă oră.
O urmărire de maşini are loc în acest moment pe strada 3.
Dăm legătura reporterului nostru.
Se pare că maşina urmărită se îndreaptă spre vest.
Seamănă foarte mult cu maşina ta, Harold.
Am înţeles că Charles Manson se află în maşină,
împreună cu câţiva ostatici, dintre care toţi sunt copii.
Dumnezeule, ce se alege de lumea asta?
Dorim să vă răpim un minut, pentru a vă spune că acest reportaj vă este
oferit de Snacky Smores. Biscuiţi crocanţi umpluţi cu cremă delicioasă.
Ne ajung din urmă.
Îngheţată!
- Şmecher. - Urăsc sărbătorile.
- Bună copii. Vă distraţi? - Intră în casă! - Bine.
- Încuie uşa! - Dumnezeule, e Charles Manson!
- Ce se petrece? - Câţiva poliţişti ne urmăresc.
Linişte. Ne uităm la televizor.
- Phillip, ce sărbătoare festivă. - Aşa e Terrance. E sezonul darurilor.
- Copoii sunt aici! - Howard! - Cum de ai ieşit, fiule?
Ascultă Manson, ştim că eşti acolo. Ieşi afară de bună voie, să te împuşcăm.
- Spune-i că nu-l vom împuşca. - Şi mai bine.
Ieşi afară de bună voie şi nu te vom împuşca.
- Ia te uită, şeriful Stevens are o nouă freză. - Stai jos, mamă!
Omule, nu îndrepta arma spre mama ta.
Ce ai păţit Manson? Te porţi ciudat.
Staţi cu toţii jos şi ciocu-nchis. Nu vrem să ne întoarcem la mititica.
Bravo ţie Howard, iar ai comis-o. Ai distrus Crăciunul.
Sunt Robert Rouner, în direct din Nebraska
unde puşcăriaşul Charlie Manson s-a baricadat într-o casă.
Am înţeles că a luat ostatici şi că situaţia este critică.
Aşa că am dori să vă reamintim că acest reportaj
vă este oferit de crema solară Palmoral.
Reţineţi, dacă nu vă daţi cu Palmoral, veţi avea cancer.
- Ce se petrece? - Avem o situaţie critică, doamnă.
Charlie Manson îi ţine pe toţi cei din casă, ostatici.
- Asta e reşedinţa Cartman? - Da, doamnă.
Dă-mi asta! Stanley, aici e mama ta!
- Ce caută maică-ta aici? - Tinere m-am săturat.
Nu m-ai ascultat, pentru ultima oară.
- E furioasă rău. - Mă bucur că nu-s în locul tău, puştiule.
Ce ai de spus în apărarea ta, Stanley?
Îmi pare rău.
Se întâmplă tot mai multe în acest caz.
Se pare că puştiul de 8 ani, Stan Marsh, are mari, mari necazuri.
Se pare că nu şi-a ascultat părinţii şi a plecat de acasă, fără să le spună.
Şi Tom. Mama lui este foarte dezamăgită de el.
- La naiba. Ce vom face? - Ne uităm la televizor.
- Ieşiţi afară, cu mâinile în aer. - Tată, de ce n-ai pus şi tu o uşă în spate?
Păi, este o fereastră în baie. Cred că te poţi furişa pe acolo.
Asta e! Vom ieşi pe fereastra din baie. Hai Manson.
- Dar vreau să văd ce se întâmplă. - Mişcă naibii odată!
Mi-a făcut plăcere să vă revăd.
Nu vă mişcaţi până ce n-am plecat, că vă omor. Sărbători fericite.
Sărbători fericite!
- Frate, mă vor omorî ai mei. - Manson, gata. Intrăm după tine.
Se va vărsa mult sânge şi mulţi oameni nevinovaţi vor muri.
Număr până la 100 de bezele, să ieşi afară.
O bezea, două bezele..
Trei..
- Gata, am deschis-o. Să mergem. - Scuzaţi-mă. Vreau să merg cu voi.
- Vă rog, nu vreau să mă întorc cu ai mei. - Stan, părinţii tăi sunt afară.
Ştiu. Au venit să mă pedepsească.
Vor să mă facă să plătesc pentru că am venit în Nebraska.
- Bine, poţi veni. Să mergem. - Stan, vreau să-ţi povestesc despre familia ta.
- Ce? - Vezi tu, şi eu am avut o familie cândva.
Adică, le spuneam familie. În realitate, erau câţiva băieţi, pe care-i credeam prieteni.
După ce am omorât câţiva oameni împreună, am realizat că familia mea
era cea care a avut grijă de mine, căreia îi păsa de ceea ce făceam.
Dar lor nu le pasă de mine. Vor doar să mă pedepsească.
Dacă nu le-ar fi păsat de tine, ar fi condus 9 ore până în Nebraska?
Presupun că ai dreptate, unchiule Charlie. Mersi.
- Acum putem pleca? - Nu Howard, tu du-te înainte.
- Eu am ceva de spus. - Hai băi.
Prieteni, îmi pare rău pentru acest dezastru. Mă voi preda.
Cineva să fluture steagul alb, în faţa poliţiei.
90 de bezele, 91 de bezele.
Chiar trebuie să spun bezele? 92 de bezele.
Păzea, are un steag alb!
Dumnezeule, l-au omorât pe puştiul cu geacă portocalie!
Ticăloşilor!
- Se predau! - Eşti arestat.
Aşa. Mâinile la vedere.
- Te duci înapoi în puşcărie, Manson. - Bine. Asta şi merit.
- Ce? - Niciodată nu mă pot revanşa în faţa familiilor pe care le-am distrus.
Dar cel puţin, pot fi un exemplu pentru cei care cred că crima este un răspuns.
- Încetează. - Vedeţi voi, am înţeles acum.
Am înţeles în sfârşit pentru ce sunt sărbătorile.
Băieţi, nu trebuie să lăsaţi să vă supere ceva în timpul sărbătorilor,
pentru că sărbătorile sunt pentru a vă face fericiţi.
Charlie are dreptate. Nu voi lăsa ca un fals dl. Hankey să-mi strice sărbătoarea.
Am fost un ticălos în toţi aceşti ani, şi în sfârşit am înţeles.. şi mă simt grozav.
Mă simt de parcă îmi joc propriul episod special de Crăciun.
Sărbătorile sunt acele vremuri, în care râzi, cânţi, te simţi cald şi primitor.
Uiţi de supărare pentru o zi.
Ştiţi când eraţi copii şi vă deschideaţi cadourile în dimineaţa Crăciunului,
aşa ar trebui să ne simţim cu toţii acum.
Aşa că spun: Sărbători fericite, sărbători fericite, sărbători fericite!
Sărbători fericite, sărbători fericite, sărbători fericite, sărbători fericite!
Un Kwanza fericit.
Din partea mea.
- Sărbători fericite, băieţi. - Sărbători fericite, Bob.
- Sărbători fericite, şefu. - Hai Manson. Aparţii închisorii.
- Corect. - Presupun că plec, dar sper că mă puteţi ierta.
Normal că te iertăm fiule. Drăguţ din partea ta că ne-ai vizitat.
- Da. Vezi să-ţi păzeşti fundul în închisoare. - Întotdeauna. Ne mai vedem. Mersi pentru ajutor.
Pa unchiule Howard. Mersi că ai fost un model pentru mine.
- Tâmpitul naibii! - Sper că mă poţi ierta, mamă.
Hai să uităm toată treaba şi să avem o sărbătoare fericită, acasă.
Pe bune?
- Da. Te pedepsim după sărbători. - Binee! Adică stai.. cum?
Şi aşa Manson a fost trimis să putrezească în închisoare şi totul s-a întors la normal.
Singurul lucru ce mai poate fi spus este "Dumnezeu să ne binecuvânteze".
Şi asta am învăţat. Îmi pare rău pentru ce am făcut, dar asta nu va ajuta la nimic.
Merit să fiu la puşcărie. Sper doar că nu voi face ca oamenii să nu mai creadă în ei.
Într-adevăr, sunt criminali, violatori şi hoţi în această lume. Dar ei sunt minoritari.
Majoritatea omenirii e formată din oameni iubitori, ce zi de zi fac ce cred ei de cuviinţă,
şi acesta este spiritul sărbătorilor.
- Ce părere aveţi, băieţi? - Nasoală, la fel ca şi celelalte cărţi.
- Bine, noapte bună atunci. Sărbători fericite. - Taci naibii!
Ce-a fost asta?
- Ce nai.. - Crăciun fericit, Charlie Manson!
Traducerea şi adaptarea Alexynho
Aiurea treaba asta, zău.