Se cheamă Lewy Body...
Progresul degenerativ este încet.
Nu există leac.
Sam Miller, "Sentinel".
Întreba despre dumneavoastră.
- Tată. - Emma, cum te simţi?
Vrei să te duc undeva?
Cum arată puştiul? E pregătit?
E pregătit.
Prietenul meu, Guvernatorul Mac Cullen, se întoarce în Springfield.
Vreau să candidezi pentru poziţia de guvernator
împotriva lui Mac Cullen în primul tur.
Se joacă cu noi. Rahatul ăsta.
Credem că e un vechi sit indian
de o mare importanţă arheologică.
Cum afectează asta contractul O'Hare, domnule?
Am nevoie de ceva să scap de viermii ăştia
din consiliul Primăriei,
ceva care să-mi dea controlul asupra cimitirului,
fără supravegherea lor, ceva împotriva căruia să nu poată să voteze.
Ce ziceţi de gunoi.
Lăsaţi străzile să se umple de rahat.
BOSS 1x02 REFLEX
Original Transcript by Elderman www.addic7ed.com
Traducerea şi adaptarea Tureac Adrian
2011 (C) subs.ro TEAM www.subs.ro
Ar trebuie să ne fie ruşine
pentru faptul că liderii noştrii nu sunt interesaţi
de potenţialul mâniei noastre,
pentru că ei ştiu că nu avem nici un pic de mânie.
Jocurile sunt jucate atât de cinic şi cu toate astea noi ne trăim vieţile
îndurându-le, absorbindu-le,
fără să încercăm câtuşi de puţin să ne zbatem.
E marţi. O săptămână de dezbateri
asupra ordonanţei asupra gunoiului.
O săptămână de când o rundă de voturi
nu a condus la nici un rezultat în consiliu.
O săptămână de când rahatul se strânge pe străzi.
lertaţi-mă, sunt nervos.
Nu ştim când se va vota iarăşi.
Primarul este, mai presus de orice, un om
Trimite-i înăuntru.
Problema de la cimitirul St. Johannes
fiind legată de ordonanţă, aşa cum spune consiliul oponent,
ca un afront adus procesului democratic,
nu este nimic altceva decât simplu praf în ochi.
Unde ne e mânia?
Fiecare membru din acea sală
ar trebui luat pe sus de acasă şi încătuşat.
Unde ne e mânia?
Publicul se revoltă.
E din "The Sentinel"? E cumva Bentley?
Da. Acelaşi titlu se menţine şi în "The Times".
Cât mai durează până se va schimba opinia?
Greu de spus. Sunteţi în siguranţă momentan.
Oameni au vieţi de trăit. Nu au timp pentru detalii.
Pentru ei, nu încercaţi decât să rezolvaţi lucrurile
în pofida tuturor obstrucţiilor,
iar ei sunt cei care plătesc asta, prin rahatul de pe străzi.
În regulă, pe cine avem şi cum votează?
Blocul nostru este sigur şi i-am separat pe majoritatea celor indecişi.
Opoziţia lui Ross se menţine puternic.
Cine a mai rămas?
După săptămâna asta au mai rămas doar trei.
Avem nevoie de doi dintre ei pentru majoritate.
Carmona.
Nu contăm pe el. Are probleme la el în district.
- O să voteze nu. - Riche.
E doar o atitudine de faţadă.
Trebuie să pară că mi se împotriveşte din când în când,
ca să le facă pe plac independenţilor de la Hayde Park,
dar se va răzgândi când va trebui să voteze.
- Stoney. - O să confirm.
Solomou.
Încă n-a votat? Ce-are de gând?
- Nu ştiu domnule. - E omul tău, vezi ce are de gând.
Avem două, mai avem nevoie de încă două. Te mulţumeşti cu asta?
Nu, nici eu.
Încă unul.
Ce spuneţi de Alverson?
E prea riscant.
Se crede independent,
dar votează cu Ross aproape de fiecare dată.
O să-mi încerc norocul cu el. Află unde este.
Şi spune-i lui Sarge despre vot.
O să rezolvăm problema în seara asta.
Da, domnule.
Torrosian e pentru noi dacă îi dăm cele cinci milioane.
Suntem pe drum. Ar trebui să ajungem la O'Hare la...
20:00.
Da, în regulă.
Trecutul lui Zajac... Spune-mi cum stăm.
Nimic până acum.
Nu există nimic despre el în nicio bază de date de-a noastră.
Cât de vechi sunt înregistrările?
Câteva decade.
O să fie nevoie să începem căutările de la zero. Când vrea să facă anunţul?
Mâine, la Hilton.
Vreau să-i ştiu toate vulnerabilităţile...
legale, criminale, raporturi financiare,
neveste, foste neveste, iubite, iubiţi,
ce iritaţii a avut, dacă a picat la vreo materie,
dacă a împrumutat bani, de la cine, cu ce dobândă,
orice a spus vreodată la TV, la radio, în ziar,
dacă foloseşte Mac sau PC.
Vreau să ştiu pentru că vreau să ştiu orice
e de ştiut despre el
şi vreau să faci orice e nevoie să afli lucrurile astea.
Mâine, înainte să deschidă gura,
vreau să o aibă închisă complet.
Domnule, nu cumva ne jucăm cu focul pe lângă acordul Hatch?
- Zi caldă. - Ce?
Acordul Hatch din 1939 interzice
folosirea oficiilor guvernului pentru promovarea partizanilor.
Da, ştiu ce zice nenorocitul ăla de Hatch. Fă-ţi treaba cum trebuie.
Şi nu mai vorbi cu mine aşa.
Auzi, cică ne jucăm cu focul.
Aveţi...
Fără sunet?
- E de-ajuns. - Şi puştiul?
Avem înregistrarea.
Nu e prea strălucită, a fost făcută acum 20 de ani.
A fost filmată cu Hi-8, aşa că a trebui să o redigitalizăm.
- Cum arată? - E întuneric, a fost filmat noaptea.
Strada Halsted, lângă căminele Universităţii Chicago,
poliţia din campus se îngrămădeşte lângă el,
iar alţi câţiva studenţi o iau razna.
Arată mai tânăr, dar e el.
E Zajac.
Cum vreţi să i-o pasăm lui Cullen?
Mă gândesc să o trimitem prin poştă.
Nu e nimic misterios în legătură cu ce simţiţi.
Sunteţi mânaţi de propriul vostru impuls,
de dorinţele voastre personale.
Dacă nu v-aţi dedicat unui lucru
pe care nu îI înţelegeţi în totalitate,
ce aveţi de câştigat?
Pentru că ştiţi ce puteţi să pierdeţi.
Înăuntrul vostru, ştiţi.
Există un mister în legătură cu mesajul cărţii.
Un mister şi o întregime deplină.
Trebuie acceptată ca un întreg,
totul sau nimic,
cu fiecare acţiune, cu fiecare gând.
Nu puteţi să alegeţi.
Unde e onestitatea în asta?
Unde e credinţa?
Da?
Emma, mergem la o plimbare?
E veche, filmată acum aproape 20 de ani,
dar e el.
Am verificat istoricele studenţilor. A fost la Universitatea din Chicago.
Nu există nici un raport despre bătaie, nu a fost nimeni arestat.
Nimic altceva, decât asta.
El unde e?
- Nu ştim. - Cine a filmat asta?
Nu se ştie.
Unde ai găsit-o?
Ne-a fost trimisă prin poştă.
Ăsta... Ăsta e un mare rahat legat cu o fundă.
Ce vreţi să facem în legătură cu asta?
Să-mi bag.
E ca dracu'.
Nu am nici o remuşcare când arunc cu rahaturi neînsemnate.
De fapt, rahaturile neînsemnate sunt exact lucrurile cu care mi-ar plăcea
să-I îngrop.
Dar chestia asta...
Chestia asta nu se simte la locul ei.
Dacă putem să ne asigurăm că nu se leagă de noi,
cel mai rău lucru pe care îI poate face este să nu aibă efectul pe care îI vrem noi.
Şi dacă e exact ceea ce pare, Zajac e mort din start.
Dă-i drumul.
Prietenul meu, Şeful Englez al tribului Potawatomi,
reprezentanţi din partea Fondului Patrimonial al statului Illinois,
bisericii St. John şi altor părţi implicate,
ne aflăm astăzi în faţa dumneavoastră
pentru că istoria ne-a convins să venim aici.
Am ajuns la o înţelegere privind transferul în siguranţă
şi expunerea permanentă a descoperirilor de la St. Johannes
la Muzeul de Istorie din Chicago.
Aştept aprobarea din partea Consiliului şi aranjamentul este gata.
Asta e tot. Câteva întrebări rapide.
Care e poziţia consiliului în legătură cu asta, domnule?
Din păcate, lucrurile se mişcă frustrant de încet.
Şi, în mod predictibil, se trage de timp.
Avem nevoie de o ordonanţă minimală
ca să facem acest lucru o realitate, dar încă aştept.
Toate părţile implicate au căzut de acord.
Aşa că, după cum vedeţi, nu există nici o scuză.
Asta dacă nu cumva vreun consilier e mai interesat de imaginea sa politică
decât să lase treburile oraşului să-şi urmeze cursul.
În ce mod sunt legate descoperirile de la sit de gunoiul din oraş?
E o întrebare bună. lar asta ridică încă o întrebare.
Dacă ceea ce facem noi este o treabă bună
şi cu siguranţă colectarea gunoiului din oraş este un lucru bun,
atunci poate cineva din acea sală
să-mi spună cum pot cele două lucruri puse la un loc
să facă oricare dintre ele să fie un lucru rău.
Nu încerc decât să merg înainte.
Şi cred că cei care se încăpăţânează să spună nu
vor vedea în curând că...
Şeful Englez...
Şeful, prietenul meu.
Soţia mea. Soţia mea.
Soţia ta, Tom. Soţia ta.
Soţia mea.
Ştiu la ce vă gândiţi cu toţii,
de ce poze cu copii?
Ei bine, în afară de o ocazie rapidă
de oportunism fotografic al unor...
Ai văzut ce-a făcut?
- A fost perfect. - Există şi un scop.
Consiliul Educaţiei a acordat în mod graţios
o subvenţie prin care să ofere excursii gratuite pentru a vedea exponatele
tuturor elevilor de la clasele patru, cinci şi şase din toate şcolile publice.
Când anticipaţi că vor începe vizitele?
De îndată ce expoziţia este aprobată şi deschisă.
- Următorul. Bobby, tu. - Se pricepe.
- Înapoi la ordonanţa despre gunoi, domnule.
Vreau să-ţi arăt ceva.
- Despre ce e vorba? - Clinica.
Nu mă pricep prea bine să citesc chestiile astea, dar pot să-mi dau seama
că multe dintre minusurile astea n-ar trebui să fie minusuri.
Ce înseamnă asta?
Arhiepiscopia nu crede că putem s-o scoatem la capăt.
Spun că trebuie reduse costurile.
Medicamentele sunt scumpe.
Adică să închidem clinica?
Poate.
Probabil.
Să reducem costurile?
Cum rămâne cu sănătatea lor?
Ştii ce ţi-aş spune eu.
Dar uite ce ţi-ar spune ei...
Ţi-ar spune că principala noastră obligaţie
este sănătatea spirituală a comunităţii.
Dacă ar veni mai multă lume la biserică, dacă ar creşte donaţiile,
ar putea să-şi schimbe părerea.
Cum?
Poate ai putea să ne ajuţi să înţelegem mai bine ce vrei să spui când eşti acolo sus...
când îţi ţii predicile.
Oamenii trebuie să le înţeleagă.
Încearcă să te relaxezi puţin. Nu-ţi faci nici un bine aşa.
Lumea nu te place foarte mult dacă eşti rigidă.
Îţi spun toate astea,
dar nu-ţi spun nici unul dintre secretele mele.
Vin şi eu imediat.
Da, prezentarea,
treaba cu muzeul,
descoperirile de la St. Johannes, ce s-a întâmplat...
Am nevoie de filmări, de originale.
- Da, domnule. De la ce post? - Oricare.
Funcţionarii de gardă au stabilit votul la ora 21.
Bine, mă ocup eu de cei trei.
Stone a vorbit cu Riche. E hotărât.
- Ce ştii de Solomou? Mă întâInesc azi cu el.
- Ce face? - Nu ştiu.
Dacă vrea să facă vreo manevră, vreau să ştiu de ce.
- Nu ştiu de ce. - Da, domnule.
A încercat vreodată ceva de genul când ai lucrat pentru el?
- Nu. - Ar trebui să ştii ce vrea să facă
- încă de dinainte să se gândească s-o facă. - Da.
Bine. Alverson?
O să fie la Casa Funerară din vestul oraşului la ora 15.
- Cine a murit? - Cal Lewis.
ÎI cunoşteam.
S-a ocupat de al 34-lea district timp de 20 de ani
pe vremea bătrânului. Dumnezeule, câţi ani avea?
92.
Stone m-a rugat să vă transmit că va fi şi Ross prezent acolo.
Crede că s-ar putea să fie cam greu
pentru Alverson, dată fiind situaţia.
Da, da, situaţia.
Ştiţi, cred că s-ar putea totuşi să-I ajute.
Scoatem totul la bătaie.
Nu trebuie să mă mai gândesc cum să-I iau uşor,
nu are nimic de ascuns.
Da, spune-i...
Tipului de la recepţie să mi-I programeze.
Da, domnule.
Ce mai face tipul nostru cu marele anunţ?
E nervos, dar o să fie în regulă.
- Mă îndrept acolo chiar acum. - Urmăreşte-I.
Da, domnule.
92 de ani.
Du-te dracu'.
O filmare şocantă şi-a făcut apariţia astăzi,
filmare ce îI plasează pe Trezorierul de Stat Zajac în centrul unui atac rasist.
Se speculează că incidentul a avut loc acum 20 de ani
pe vremea când dl. Zajac era student la Universitatea din Chicago.
Nu s-a făcut nici o declaraţie din partea biroului Trezorierul
în legătură cu conţinutul filmării.
Urmează să îşi anunţe candidatura împotriva guvernatorului Mac Cullen
în viitorul prim tur guvernatorial cândva în decursul zilei de astăzi.
Caseta nu a fost analizată, aşa că trebuie să ne asigurăm că nu suntem legaţi ea,
moral sau psihic.
Am făcut-o publică printr-un blog anonim,
imposibil de urmărit înapoi la noi.
Bine şi moral?
Ce să spunem. Limite, delimitări.
- Da, fir-ar al naibii. - Nu-I judecaţi.
Lăsaţi filmarea să-şi facă treaba. E problema lui.
Lăsaţi presa să-I judece. Nu o luaţi în nume personal.
Întreabă-mă ceva.
Dle. guvernator, Zajac vă atacă
de săptămâni întregi în legătură cu integritatea dvs. şi actele de nepotism.
Doriţi să comentaţi în legătură cu filmarea?
Da, mă descurc.
Dle. guvernator, vă pune onestitatea sub semnul întrebării.
Da, da, deschide.
Băieţi, băieţi, mai uşor.
Mai uşor. În regulă.
Evident, am văzut imaginile
şi le consider tulburătoare.
Vrea totuşi să spun
că nu ar trebui să ne grăbim să judecăm.
- Sunt sigur că... - Dar domnule guvernator...
Sunt sigur că dl. Trezorier Zajac
are o explicaţie foarte bună pentru ceea ce am văzut cu toţii,
iar această problemă va fi rezolvată foarte rapid.
Care credeţi că ar putea fi explicaţia?
Nu sunt în măsură să comentez.
ÎI cunoaşteţi personal pe dl. Trezorier Zajac, dle. Guvernator?
Am muncit împreună pentru stat.
L-am considerat mereu a fi
un tânăr foarte amabil şi sincer.
Vă simţiţi mai bine acum? Consideraţi asta ca fiind un cadou?
Vedeţi voi, ăsta e jocul şi ştiţi şi voi că mereu...
Domnule, cumva a pierdut din cauza acestei filmări, în favoarea dvs.?
Haideţi să spunem aşa:
Aceste imagini, pentru mine, spun o poveste.
O poveste dezgustătoare
şi nu este deloc în favoarea tânărului domn Zajac.
Dumnezeule.
Chiar a trebuit să meargă atât de departe?
Dezgustătorul tânăr domn Zajac? Unde suntem, în 1953?
Asta... Asta e momeală pentru fraieri. Ştii ce-i aia?
N-am stat aici, la trei metri de tine,
decât în ultimii trei ani.
Da, ştiu ce-i aia.
Bine, la ce te gândeşti?
Sincer, când vezi aşa ceva
îţi stai seama imediat că nu e altceva decât un mare rahat.
E făcută ca fraierii să se lege de ea
şi ca ei să le ofere altor fraieri subiecte de discuţie.
Momeală pentru fraieri
De unde spun că a apărut filmarea asta?
Un blog anonim.
Să se ducă dracului.
Mişcă, mişcă, mişcă.
Niciodată să nu stai pe loc, niciodată să nu pui întrebări.
Hrăneşte bestiile. Trebui să le atragi cumva atenţia.
Dă-le ceva nou, rahaturi, dă-I dracu' de adevăr.
Dă-I dracu' de adevăr? Omule.
Noi stăm aici, ne dăm peste cap să autentificăm orice primim,
verificăm, reverificăm, mai verificăm odată.
Şi dintr-o dată vine domnule Blog Fericit
şi dă drumul la orice rahat pe care-I vede şi dintr-o dată e peste tot.
Unde dracu' mai e jurnalismul?
Momeală pentru fraieri.
Ţi-am adus salbutamol ca să-i umplii aparatul de respirat,
dar văd că pachetul e încă plin.
Mulţumesc că te gândeşti la el.
Da.
De ce eşti aici?
Pentru salbutamol.
Mă descurc.
Mai ai nevoie de ceva?
Ca data trecută?
Sau ai nevoie de altceva?
Ce e?
Cum le-aţi descoperit?
Îi ajutăm pe cei care se ocupau de exhumări. S-a surpat pământul.
Atunci când sapi, e imposibil să nu găseşti ceva.
Vrei ceva de mâncat, prietene?
Nu, sunt bine.
Eşti sigur? Mai am destul.
- Mulţumesc. - Poftă bună.
Ardei iuţi.
- Îi plac foarte mult. - Da, şi mie.
- Şi mie. - Mai am câteva întrebări.
Ştiu de ce cimitirul a fost lăsat cu treaba jumătate gata,
dar voi de ce nu munciţi?
- În majoritatea zilelor stăm degeaba. - Taci.
Majoritatea lucrurilor sunt făcute de muncitorii de noapte.
Taci bă din gură.
- Echipa de noapte? - Da, echipa de noapte.
Venim dimineaţa şi găsim grămezile astea de pământ
pe care le lasă ei în seara de dinainte.
Câteodată facem pariuri,
încercăm să ne dăm seama unde o să apară data viitoare.
Te simţi bine, prietene?
Aveţi nişte apă?
E tare, nu?
Respiră pe nas
şi o să înceapă să aibă gust de suc de portocale.
Lasă-i să vină după tine.
Lasă-i să te atace cu tot ce au.
Nu te grăbi. Aşteaptă.
Chiar şi atunci când crezi că ai aşteptat destul,
mai aşteaptă puţin.
Lasă-i să se potolească.
Abia după începi să vorbeşti.
Bine?
- Uite-I. - Dle. Zajac!
Am o declaraţie pregătită.
Mulţi dintre noi, chiar toţi, aş putea spune,
care au trăit destul,
am fost puşi în situaţii pe care am ajuns să le regretăm.
Nu tuturor ni se oferă oportunitatea
de a ne exprima regretul,
poate într-o anumită măsură să ne îndreptăm greşelile.
Trebuie să îmi cer scuze.
Regret că aceste acţiuni ne-au adus în punctul în care suntem,
toate acuzaţiile nejustificate.
Aspir la un loc înalt în serviciul public.
Mă aştept, chiar merit să fiu analizat cât mai minuţios.
Eu am ales asta. Tu nu.
lar acum îmi pare că te simţi la fel ca şi mine,
doar pentru că ai avut curajul să vi astăzi aici
şi să laşi adevărul să iasă la lumină
despre un moment traumatizant din viaţa ta.
Îţi mulţumesc, prietene.
Îţi mulţumesc, John.
Ce zici de asta?
Acum 20 de ani am fost student la Universitatea din Chicago.
Locuiam în căminele de lângă strada Halsted.
Într-o noapte mă întorceam acasă. Era târziu
şi am dat peste ceva ce mi-aş dori să uit pentru totdeauna.
Un om. Acest om, prietenul meu, John,
era prins într-o încăierare.
Era bătut fără milă
de către un grup de tineri nervoşi.
Eram speriat. Nu ştiam ce să fac.
Am încercat să-i fac să plece, dar s-au întors şi împotriva mea.
Din instinct, am fugit şi am chemat poliţia din campus.
Până când m-am întors,
John era deja la pământ, aproape inconştient.
Îmi doresc... Regret
că nu am făcut mai mult.
Mulţumesc.
Momente ca acesta m-au făcut ceea ce sunt acum.
Un cetăţean al Chicago.
Sunt din Illinois.
Îmi cunosc oraşul şi statul
şi ştiu cum să mă lupt ca să fac lucrurile mai bune.
Sunt mândru să candidez pentru postul de guvernator,
tocmai din motive ca acesta.
Cunosc atât partea rea a noastră, cât şi pe cea bună.
De aceea ştiu cât de multă ură curge,
din păcate, curge prin venele acestui oraş,
ale acestui stat şi ale acestei ţări.
Dar pot să lupt împotriva ei.
Ceea ce nu ne ajută, ceea la ce trebuie să renunţăm cu toţii,
sunt toate aceste prejudecăţii, acea grabă de a judeca fără să cunoaştem,
acel circ politic care s-a hrănit dintotdeauna din frica noastră.
Acelaşi circ care îi permite celui mai înalt oficial al acestui stat
să tragă o concluzie devastatoare şi nefondată
fără o investigaţie amănunţită.
Asta nu se va întâmpla în cazul meu.
Mulţumesc.
"Cel mai înalt oficial al statului. "
I-am zis noi să spună asta?
- Ar putea să fie de la Kitty. - Sau ar putea să fie creaţie proprie.
A venit vremea să lansăm ştirea despre Cullen.
Îmi cer scuze că vă întrerup, domnule.
Filmările pe care le-aţi cerut de la prezentarea expoziţiei.
- O'Hare. - Da.
Am vorbit cu ei. O să se pună pe treabă.
- Cât mai durează până e gata? - Două, poate trei săptămâni.
Cu cât mai repede, cu atât mai bine.
Toată treaba asta cu indieni n-ar fi putut să apară
la un timp mai prost, nu-i aşa?
Ca o mare săgeată nenorocită pe care scrie "Uitaţi-vă la mine".
O să sporească securitatea pe timpul nopţii.
Da.
Zici că suntem în anii '80 cu toate casetele astea.
Vă las în pace.
Şi cred că cei care se încăpăţânează
să spună nu vor vedea în curând că...
Soţia ta, Tom. Soţia ta.
Soţia mea.
Consiliul Educaţiei
a acordat în mod graţios o subvenţie
prin care să ofere excursii gratuite pentru a vedea exponatele
tuturor elevilor de la clasele patru, cinci şi şase din toate şcolile publice.
Când anticipaţi că vor începe vizitele?
De îndată ce expoziţia este aprobată şi deschisă.
Următorul. Bobby, tu.
- Domnule? - Poţi să afli unde e soţia mea?
Da, domnule.
Stai aşa. E Kane.
Scuză-mă o secundă. Ne vedem în maşină.
- Sigur. - Bine.
Ce vrei?
Asta vrei?
- Scuze. - Mai repede decât mă aşteptam.
Copii, ce părere aveţi de discursul lui tata?
A fost bun.
"Cu faţa bronzată, cu obrajii roşii,
în vârful dealului, ţinea ferm în mână zmeul.
Bătea vântul,
aerul era curat, în ziua aceea avea să-I înalţe.
Desfăcu firul şi îi dădu drumul.
Se înăIţă spre cer.
Panglicile au început să tremure.
Zmeul său, zbură atât de sus. "
- Vezi? - E pentru presă?
Nu, e un film intern, promoţional, pentru inaugurarea noii aripi,
o partea a...
Ce crezi că o să se întâmple?
Patronajul soţiei dumneavoastră.
Doriţi să i vă alăturaţi, domnule?
- Nu, nu. - Doar pentru câteva minute.
Am fi foarte recunoscători.
- De cât mai avem nevoie? - Doar câteva minute.
"Dar înainte să-şi dea seama, o rafală de vânt începu să bată.
Zmeul se izbi de un copac. "
Mulţumesc că ai preluat controlul de dimineaţă.
"S-a încurcat foarte rău în el.
O privelişte groaznică. "
Problemele vârstei. Nu mai sunt tânăr.
"Aşa că în copac se urcă, dar imediat
începe să se clatine.
Craca, se scutură, trosni, tremură, se rupse
şi numaidecât căzu jos. "
Am vorbit cu Emma săptămâna trecută.
De ce?
"Indiferent de cât de mult ar plânge,
zmeul său iubit nu mai avea să se înalţe la cer vreodată. "
De ce, Tom?
"Atât băiatul, cât şi jucăria sa,
vor rămâne pe veci frânţi. "
De ce?
Vroiam doar să văd
dacă mai respiră.
În regulă, destul.
"Chiar dacă a crescut şi copilăria aproape că a trecut,
un lucru în sufletul său încă doare.
Sus, în copac, singurul lucru pe care îI vede,
este zmeul după care tânjeşte. "
A trecut prea mult timp.
Cinci ani.
Arăţi bine.
Nu îmi dau seama de ce eşti aici, tată.
- Vroiam să vorbesc cu tine. - Despre ce?
M-am gândit la multe în ultimul timp.
Într-un fel am fost forţat s-o fac.
Vreau să-ţi vorbesc despre lucrurile pe care le regret.
În regulă.
Ştii, să o luăm de la început, dacă îmi dai voie.
Nu arăţi bine. Ce-am zis erau rahaturi.
- Arăţi minunat. - Emma!
Trebuie să plec.
Stai. Emma, aşteaptă.
Poate te mai sun eu din când în când.
Nu ştiu, tată.
Emma, te rog. Vreau doar să vorbim.
Te rog.
Bine, poţi să mă suni.
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
Dnă. Kane, puteţi... Putem să vorbim pentru câteva momente?
Eşti de la spital?
Nu, sunt reporter la "The Sentinel". Sam Miller.
Scriu o poveste despre soţul dumneavoastră
şi mă întrebam dacă aţi putea să-mi oferiţi un interviu.
- Poţi să mă contactezi prin biroul meu. - Am încercat, de câteva ori.
Aparent nu am primit nici un răspuns.
Perseverează, dle. Miller. S-ar putea să ajungi undeva.
Poate îmi permiteţi să vă pun câteva întrebări chiar acum.
Din câte îmi aduc aminte, cineva de la "The Sentinel" mi-a provocat
o situaţie stânjenitoare,
la un eveniment recent de la o şcoală.
Pentru mine, arătaţi cu toţii la fel,
dar din câte îmi dau seama, nu cred că erai tu acela.
El...
arăta mai curat.
În regulă...
Datorită lipsei mele de curăţenie,
permiteţi-mi atunci o singură întrebare.
Ştiţi că soţul dumneavoastră
s-a întâInit cu Dr. Harris?
Dr. Ella Harris. Este neurolog.
Poate ceva din toată situaţia asta ar fi de interes pentru public?
Soţul meu suferă de migrene dintotdeauna.
Dr. Harris îi oferă un tratament.
Singura ştire în toată situaţia aceasta este că am schimbat medicul.
Şi da, sunt total de acord că "The Sentinel"
ar trebui să raporteze acest gen de ştiri de ultimă oră.
Este ştirea perfectă pentru tipul vostru de jurnalism de ultimă modă.
Migrene.
Mulţumesc pentru... timpul acordat.
Putem să alergăm în jurul problemei
oricât de mult simţim amândoi că este nevoie
de dragul... să spunem sentimentului fals de proprietate.
Dar m-am gândit că am putea să ne salvez amândurora mult timp pierdut.
Ordonanţa pentru gunoi...
Sunt aici pentru că am nevoie de votul tău.
Vreau să închei toată şarada asta astăzi seară.
Nu sunt obligat să fac ce vreţi dumneavoastră, dle. primar.
Nu mă aveţi la mână cu nimic.
Ai dreptate, nu am nimic. Dar are Ross ceva asupra ta?
Nu. Nu, nu are.
Atunci de ce te porţi de parcă ai fi proprietatea lui?
Ca şi cum nu ai fi în stare să iei o hotărâre de unul singur.
Ai votat la fel ca el în 98% din cazurile peste care ai dat
de când ai intrat în consiliu.
E mai mult decât o afiliere la una dintre părţi,
o lesă sau chiar o ideologie.
Ce e, mai exact?
Câteodată e bine să-ţi proclami independenţa.
În caz contrar, nu eşti altceva decât o concluzie deja uitată.
Nu ştiam că-I cunoaşteţi.
Contează?
Ştii, am crescut la o fermă.
Îţi spun, un lucru pe care I-am învăţat...
Nu există găină să se dea după curcani.
Consilier Solomou.
Kitty.
Ce faci, Nick?
Îţi mai aduci aminte când ai venit prima oară să munceşti pentru mine?
Înainte să te atragă primarul pe orbita lui?
Nu ştiai nimic,
dar I-am observat imediat în tine...
instinctul tău de supravieţuire.
Ţi-a luat, cât, o zi, să-ţi dai seama
cum merg lucrurile pe aici?
Să votez pentru Kane?
Ce vrei?
Pentru că trebuie să recunosc, să nu ştiu despre ce e vorba
mă face să apar într-o lumină proastă în faţa lui.
Nimic.
Atunci votezi pentru sau împotriva noastră?
Vezi? Chiar şi faptul că mă întrebi asta este complet greşit.
- E vorba de nişte jocuri nenorocite. - În regulă, atunci despre ce e vorba aici?
E vreo problemă subită de conştiinţă?
Poate că am văzut asta de prea multe ori,
când gunoaiele se ataşează de gunoi.
Asta e ce m-ai învăţat.
Aşa funcţionează lucrurile.
Câştigurile se cumulează cu alte câştiguri şi formează reuşite, îţi aduci aminte?
Nu contează despre ce e votul. Reuşitele îţi aduc bani.
Când câştigi, atunci poţi să faci şi restul,
să-ţi cheltuieşti banii pe lucruri care chiar contează.
Dacă pierde chestia asta, gândeşte-te la câte alte chestii
vor eşua odată cu ea.
Kane face oraşul.
Şi tot ceea ce facem şi este bine pentru oraş,
vine din simplul fapt că el are puterea să o facă.
Fă alegerea corectă, Nick.
Cine e la uşă?
Asta e o surpriză.
Vrei să mănânci ceva?
O surpriză totală.
De ce?
În regulă, bine.
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat la clinică.
Ce mi-ai spus...
M-am gândit.
Avem o legătură,
nu-i aşa, Tom?
Da, presupun că da.
Pentru numele lui Dumnezeu, nu încerc să te joc pe degete.
În regulă.
Sper că o să mă laşi să ajung singur la concluzia asta.
De ce ai vorbit cu Emma?
Ţi-am spus.
Trebuie să-ţi reamintesc cât de periculoasă poate să fie?
Crezi în schimbare?
Chiar dacă nu se schimbă oamenii, circumstanţele se pot schimba.
Poate circumstanţele sunt altele acum.
O să-ţi spun ce cred.
Cred că, pentru a putea păstra ceea ce avem,
am făcut o alegere,
una care nu are nu are nici o legătură
cu chestia asta banală,
de a schimba circumstanţele.
Am ales să ne întărim barierele,
împotriva tuturor instinctelor mele naturale
şi să ne distanţăm de propria noastră fiică.
Îmi amintesc că ai fost foarte clar
când mi-ai explicat de e necesar să facem asta.
Aşa că nu te mai gândi
la orice ţi-ar trece prin minte.
Am făcut o alegere.
Ne-am dedicat unui lucru.
Emma este o ameninţare...
era atunci, este şi acum... pentru viaţa pe care o avem.
Comportamentul ei nu putea fi tolerat.
A trebui să ne distanţăm de ea.
Asta nu se va schimba niciodată.
Nu pot să fac schimbarea asta.
Înţelegi de ce?
Da.
Mai e ceva ce ar trebui să ştiu?
Nu.
Mai e o chestie.
Da?
Cine e Dr. Ella Harris?
Când a fost ultima oară când te-a interesat cu cine mă culc eu?
Alo?
Mamă, sunt Emma.
Emma.
E tata acasă?
Nu.
Îi spui te rog că am sunat?
Nu prea mai stă pe aici.
Ştii asta.
Da, scuze.
De ce nu-I suni în timpul zile, când e la muncă?
Eşti trează în timpul zilei?
A venit să mă vadă.
Dacă vorbeşti cu el, îi spui te rog că am sunat?
De ce a vrut să te vadă?
Nu ştiu mamă. Trebuie să închid.
Ai nevoie de bani?
Ai mai luat ceva, Emma?
Putem să vă ajutăm, domnule?
Da. Cum o mai duci?
- Poţi să laşi aia mai jos? - Din partea cui sunteţi?
Asociaţia Americană a Păsărilor.
Vă rugăm să vă îndepărtaţi de perimetru.
Băieţi... eşti doar tu sau sunteţi mai mulţi?
- Îmi bagi lumina în ochi. - Cum vă cheamă, domnule?
Suntem pe o proprietate publică.
Sunt foarte sigur că am voie să stau aici.
- Asta e maşina dumneavoastră? - Poate.
În regulă, să mergem.
- la uite, am căzut. - Domnule, aţi căzut singur.
- Ştiu. - Aţi căzut singur.
Dumnezeule, în regulă.
Mulţumesc.
Pentru numele lui Dumnezeu, gata, plec.
la lumina aia din faţa mea.
Cât de nepoliticos.
Rezultatele în timp real îI arată pe Zajac depăşindu-ne
cu 10 puncte după voturile de astăzi.
Opiniile sunt de toate felurile.
"O demonstraţie de forţe printre noi-veniţii în politică. "
"Veşti proaste pentru guvernatorul McCall Cullen. "
"Alături de minunata sa familie, acest tânăr plin de vlagă
a câştigat inimile tuturor. "
Să-mi bag.
Domnule, aţi devenit personal.
- Dacă încercăm să facem... - Nu.
Domnule.
Ce?
Mai multe imagini au apărut astăzi,
încăIzind şi mai mult cursa pentru postul de guvernator al Iliinois-ului.
Imaginile îI arată pe guvernatorul "Mac" Cullen
într-o excursie recentă care a avut loc în Miami alături de...
Un prieten intim?
Nu s-a făcut încă nici o declaraţie din partea guvernatorului
despre natura acestei excursii.
Aruncaţi o privire, daţi-ne un mesaj,
daţi-ne un e-mail, spuneţi-ne ce credeţi.
S-a început votarea, domnule.
Lucrurile progresează precum am prevăzut.
Cum stăm cu cei trei ai noştri?
Nu a votat nici unul încă.
Alverson încă n-a dat nici un semn.
Cred că Solomou e în regulă. Credem că Riche...
E rândul lui.
Richie a votat pentru.
Mai avem nevoie de încă doi din trei.
În cazul rău, domnule, dacă nu avem decât unul singur,
vreţi să îi ţin aici,
să veniţi să departajaţi egalitatea?
- Vreau să câştig fără. - Da, domnule, am înţeles.
Doar un moment.
Solomou e împotrivă.
Vrei să-i reţin până veniţi dumneavoastră, domnule?
- Cum a votat Alverson? - Un moment.
Alverson, domnule.
- A votat pentru. - Bun.
O să vorbesc mâine cu el, să-I pun la punct.
Ar fi trebuit să câştigăm.
Nu, ceea ce am văzut astăzi
este că primarul n-ar fi trebuit să piardă niciodată
şi a fost foarte aproape să piardă.
Foarte aproape.
Şi cred că cei care se încăpăţânează
să spună nu vor vedea în curând că...
Şi cred că cei care se încăpăţânează
să spună nu vor vedea în curând că...
Şi cred că cei care se încăpăţânează
să spună nu vor vedea în curând că...
Tom?
Tom!
Ce vrei să fac?
Mai bea un pahar şi pe urmă poţi să pleci.
A murit Cal Lewis.
Ar fi trebuit să-I vezi.
L-au aranjat
ca pe un băiat de la cor din epoca victoriană.
Nenorocitul ăla avea 92 de ani.
Îmi aduc aminte când erai tu la conducere,
cum încerca să te distrugă din mansarda lui din districtul 34.
Avea scrupule la fel de flexibile
ca şi plasticul în orice ar fi făcut.
lar acum stătea acolo, mort, cu faţa lungă
şi toată lumea plângea,
de parcă ar fi pierdut vreun nenorocit de sfânt.
Şi mai e şi fata aia a ta.
Nu cred că pot să...
să-i spun, ştii?
E o fată dură, e mai dură ca tine.
Era deja aşa când am întâInit-o...
deja formată, aş putea spune.
M-am întrebat
de multe ori
ce ai făcut
ca să o faci aşa cum este acum.
Domnule, sper că nu vă supăraţi că vă întrerup.
Nu, e în regulă.
Dle. primar Rutledge, am o mică gustare pentru dumneavoastră.
În regulă.
Aşa.
Chiar şi în stare catatonică,
oameni îşi păstrează reflexul de a suge.
Tot ceea ce trebuie să faci e să-i dai puţin pe la buze
şi reflexul îşi face treaba.
Nu pot să-i dau bucata aia.
Mai rămâneţi mult, domnule?
Puţin.
Original Transcript by Elderman www.addic7ed.com
Traducerea şi adaptarea Tureac Adrian
2011 (C) subs.ro TEAM www.subs.ro