Din episoadele anterioare...
Detectivul Vance a devenit agresiv.
L-ai văzut pe bărbatul ăsta?
Dar Ben a sărit în apărare.
E dificil să construieşti un caz în lipsa unui cadavru.
Mă ocup eu de asta.
Şi Mike a scăpat de cadavru.
Dar atât de multe secrete au dus la o ceartă.
- Am terminat-o! - Nu crezi că exagerezi?
Nu cred că exagerează.
Iar Susan şi-a exprimat furia prin sigura modalitate cunoscută.
Nu există nimic mai liniştit
decât sunetul din timpul nopţii a străzii Wisteria Lane.
Fie că se aude zgomotul televizorului unui vecin,
zumzetul felinarelor stradale
sau cântecele păsărilor de noapte,
Wisteria Lane e atât de liniştită,
încât şi cea mai mică tulburare
poate fi foarte alarmantă.
Urgenţe!
E un intrus în casa mea! Wisteria Lane, numărul 4355!
Vă rog să vă grăbiţi!
Doamne!
Chuck!
Bună, Bree.
Ce cauţi aici?
Puteam să te împuşc.
Ţi-am auzit apelul prin staţie.
Când am ajuns aici, uşa era larg deschisă.
Am vrut să arunc o privire.
Aş vrea să-ţi pui pistolul în buzunar
cât timp fac eu asta.
Mai spune-mi o dată ce ai auzit.
Un zgomot puternic şi câţiva paşi după aceea,
ca şi cum forţa cineva uşa.
Eşti sigură că n-ai lăsat din greşeală uşa deschisă?
Sunt foarte sigură c-am încuiat-o.
Nu ştiu ce să spun.
Poate că erau nişte vagabonzi care căutau câţiva dolari
şi i-ai speriat.
Nu prea sunt vagabonzi în zonă.
Tipul ăla care e dat dispărut.
Ţi-am mai spus că nu-mi amintesc nimic.
Eşti atât de sigură c-ai încuiat uşa înainte să te duci la culcare aseară?
Ce ciudat!
Sunt lucruri pe care ni le amintim şi lucruri pe care nu ni le amintim.
Mă interoghezi?
Nu. Sigur că nu.
Eşti o victimă.
De ce spui asta?
Fiindcă am înţeles perfect ce se întâmplă aici.
Cineva îţi trimite un mesaj.
Ce fel de mesaj?
Poate c-au impresia că ascunzi ceva.
Poate că încearcă să te tulbure,
sperând să faci o gafă.
Sau poate că nu vor să te simţi în siguranţă
în propria ta casă.
Da, nu există nimic mai liniştit
decât o noapte în Wisteria Lane.
Dar nu-mi fac griji în privinţa asta, Bree.
O să fiu cu ochii pe tine.
Până când apare cineva
şi tulbură liniştea.
NEVESTE DISPERATE Sezonul 8- Episodul 8
"Cântecul neîncrederii"
Traducerea şi adaptarea: Lory & Livioi
Comentarii pe www.tvblog.ro
Într-o lume plină de stres,
putem fi iertaţi cu toţii că avem câteva slăbiciuni.
Unii dintre noi sunt atraşi de dulciuri,
alţii, de o faţă tristă.
Şi mai sunt unii care sunt atraşi de un roman bun.
Dar Gabrielle Solis avea să afle
că unele slăbiciuni...
E soţul dvs.?
... nu sunt atât de uşor de iertat.
Depinde. E cumva beat?
Dacă nu vomită în taxiuri atunci când nu bea.
Îmi pare foarte rău.
Ţineţi douăzeci de dolari pentru cursă
şi douăzeci de dolari pentru tapiţerie.
O să te simţi mult mai bine după ce mănânci asta.
Miroase a sos picant.
Da. E un remediu mexican împotriva mahmurelii.
E singurul lucru de valoare pe care l-am moştenit de la familia mea.
Îmi pare foarte rău.
Credeam c-o să fie mai bine după ce a făcut Ben,
dar n-a fost aşa.
Poate c-ai nevoie de ajutor.
Să mergi la dezintoxicare sau să faci altceva.
Nu sunt dependent de băutură, Gaby.
Atunci când sunt stresat, mă refugiez în asta.
Pe bune? Ai fost stresat pe terenul de golf în dimineaţa asta?
Erau probleme legate de muncă
şi mereu e băutură când sunt probleme legate de muncă.
Jucăm golf cu un client, bere. Negociem o afacere, vin.
Încheiem afacerea, şampanie.
Poate că ţi-ar prinde bine o scurtă pauză de la muncă.
Lasă-te de băut. Începe-ţi sobrietatea.
Sunt director general.
Dacă fac asta, totul se va duce de râpă.
Dacă nu faci asta, o să te duci tu de râpă.
Poate c-ai dreptate.
Dar n-o pot face astăzi. Trebuie să semnez statul de plată.
Dar miroşi a băutură. Nu te duci nicăieri.
O să-l semnez eu în locul tău.
Nu poţi semna în locul meu.
Fii serios! Îţi falsific semnătura mereu.
Cum crezi c-am obţinut cardul de platină?
Cred că sunt într-o formă proastă. Nici măcar n-am energie să mă enervez.
Cu puţin noroc, o să uiţi ce am spus.
Sunt sigur că unii aţi simţit c-am fost prea dur cu voi
în ultimele săptămâni.
Cred că vorbesc în numele tuturor când spun că toţi am simţit asta.
Începând de astăzi,
veţi tânji după critica mea.
E o plăcere să vi-l prezint pe oaspetele nostru special,
comerciantul meu de opere de artă şi proprietarul galeriei Bergman,
Felix Bergman.
Îmi miroase a frică şi mediocritate.
Doamne!
Parcă l-a lăsat cineva pe Andre în uscător prea mult timp.
Felix a fost de acord să vă evalueze munca,
să vă ofere opinii cinstite
şi să vă înveţe negoţul de artă.
Care-i titlul picturii tale?
"Celebrarea nudului feminin".
De-aia nu mă culc cu femei.
E dezgustător.
Nu-i întocmai...
Mintea e în derivă,
pleoapele se închid şi am plecat.
Nu-i un critic. E un ghem mic de ură.
Doamne!
Niciun portofoliu al unui artist n-ar putea fi complet
fără o coliziune obligatorie de cercuri şi pătrate
sau cruzimea umană faţă de artă, aşa cum îmi place s-o numesc.
Amy e o studentă promiţătoare.
Consider că picturile ei sunt îndrăzneţe, sfidătoare şi surprinzător de stratificate.
Te culci cu ea, nu?
Îmi pare rău, dar sunt de părere că există un loc pentru picturile ei.
Cred că ai dreptate.
L-am găsit.
Tu ce ai pentru mine?
Acelaşi lucru ca şi tine. Dispreţ.
- Poftim? - Am înţeles.
Eşti un snob al artei foarte rafinat căruia nu-i place absolut nimic.
Ştii ceva? Nu intru în jocul ăsta.
Susan!
Nu. N-o să permit să mi se râdă în nas din motivul că mama ta nu te-a alăptat.
Du-te şi joacă-te cu altcineva.
Dacă vrei să fii o artistă profesionistă, trebuie să devii mai insensibilă.
Tu ai făcut pictura asta?
Da. Eu am făcut-o.
Şi nu mă interesează să aflu ce părere ai despre ea.
Ce păcat! Cred că e fantastică!
- Serios? - Pe bune?
E originală.
Obscură, sumbră. Pictura spune o poveste.
Sunt captivat.
Felicitări, Andre.
Cred c-ai descoperit o artistă.
Da. Cred că-i promiţătoare. Poate însemna ceva într-o bună zi.
Într-o bună zi?
Fata asta a făcut-o deja.
Îmi aminteşte de tine.
Ia te uită!
Unde-i insensibilitatea aia cu care te lăudai?
Iar pentru camera sa de lucru, Franklin îşi doreşte un stil sud-vestic.
Covoare Navajo, ardei roşii şi scaune din coarne.
Stil sud-vestic! Ce distractiv!
E nevoit să revină în modă după o lungă perioadă de absenţă.
De-abia aşteptăm să lucrăm cu tine, Cindy.
Avem nevoie de un avans de cinci mii de dolari,
apoi, voi urca în şa şi voi străbate tot oraşul
pentru a procura masa aia în formă de roată de căruţă.
Pe ce dată suntem azi?
Pe treisprezece.
Pe treisprezece? Nu! Nu se poate!
Ba da. Ce s-a întâmplat?
E aniversarea mea de căsătorie. Am împlinit douăzeci şi doi de ani.
Felicitări! Douăzeci şi doi de ani!
Cum se numeşte? De cupru? De alamă?
De separare.
În cazul meu.
Scuză-mă. Ţi-am văzut inelul şi am presupus că...
Da. Încă îl port.
Chiar dacă relaţia noastră atârnă de un singur fir de aţă.
Biata de tine!
Da. Toţi suntem devastaţi. Vrei un pix?
Mi-amintesc ce mi-a spus mama mea
în ziua nunţii mele.
Aduce ghinion să te căsătoreşti pe data de treisprezece
şi, timp de douăzeci şi unu de ani,
râdeam împreună cu Tom de greşeala mamei mele.
Nu şi anul ăsta.
Semnează cu Perry-Scavo Designs.
Nu te da bătută, Lynette.
Nu-i niciodată prea târziu.
Da. Cred că iubita lui nu-i de acord cu lucrul ăsta.
Frumoasa lui iubită care-i doctor de meserie.
Se scrie P-E-R-R...
Ascultă-mă.
Franklin şi cu mine eram pe punctul de-a ne despărţi acum doi ani.
El se plictisise şi am observat că voia să pună capăt căsniciei noastre,
dar am spus "nu".
Ai spus "nu"?
Nu. Despărţirea nu era o opţiune. Am aşteptat mult timp să-l întâlnesc.
Nu m-am lăsat înfrântă uşor.
Ce ai făcut?
M-am schimbat.
Mi-am schimbat coafura, mi-am schimbat garderoba.
Franklin a plăcut-o pe noua Cindy atât de mult,
încât s-a schimbat şi el.
E uimitor!
Ştii ceva? Semnează! Avem o ştampilă.
Mă duc la atelierul de tâmplărie să văd dacă au ţiglele alea din argilă.
Vrei să verifici materialul?
Crezi c-am luptat suficient de mult?
Lynette, urmezi sfaturile de căsnicie
ale unei femei care vrea candelabre în formă de lup?
Vorbesc serios. Renunţ prea uşor la căsnicia mea?
Nu. Cred c-ai ştiut când a fost timpul să renunţi.
Asta-i tot!
Eu renunţ,
în loc să spun "nu".
Tu şi Tom aţi încercat să găsiţi o soluţie,
dar tu n-ai putut.
El şi-a continuat viaţa.
Iar tu eşti o femeie minunată
care are toată viaţa înainte.
Scoate-ţi inelul de nuntă.
Trăieşte-ţi viaţa.
Bună, Gaby. Ai o clipă liberă?
Nu-i un moment potrivit.
Nu vrei să vorbim mâine?
Te rog. Nu ştiu la cine să apelez.
Susan nu mă sună înapoi,
iar când am mers la Lynette, s-a prefăcut că nu-i acasă.
Bine.
De ce s-au complicat lucrurile într-o perioadă atât de scurtă de timp?
Eram pornită în dimineaţa asta să fac mâncare pentru seara de pocher,
după care mi-am amintit.
Nu mai există nicio seară de pocher.
Am impresia c-am pierdut totul.
Mai întâi, mi-am pierdut familia, iar acum mi-am pierdut prietenii.
Cine ştie dacă Susan sau Lynette vor mai vorbi cu mine vreodată?
Se vor calma când îşi vor da seama că suntem în siguranţă acum.
Şi dacă nu suntem în siguranţă?
Ce vrei să spui?
Cadavrul e la doi metri sub pământ şi a fost acoperit cu beton.
Nu există cadavru, nu există nici crimă.
Ştiu.
Chuck a venit la mine ieri.
Chuck? Ce voia?
Bună.
Scumpo, avem o aspirină?
Da.
Te simţi mai bine?
E cumva...?
Credeam că s-a lăsat de băut.
Şi eu la fel.
Gaby, îmi pare foarte rău.
Spune mereu că-i din cauza muncii,
dar ştiu că-l roade conştiinţa.
Nu pot să înţeleg cu ce-l ajută băutura.
Eu înţeleg asta.
Uneori, băutura pare a fi singurul prieten care ţi-a rămas.
Îi mulţumesc lui Dumnezeu c-am depăşit chinul ăsta.
Trebuie să ne continuăm viaţa.
Ai dreptate.
Trebuie să plec.
Nu mi-ai spus ce voia Chuck.
Ce putea să vrea?
Voia să ne împăcăm din nou.
Doamne! Spune-mi că l-ai refuzat.
Sigur că l-am refuzat.
Bree!
Să nu crezi niciodată că mi-ai pierdut prietenia,
fiindcă tu eşti sprijinul meu.
Bună, Marilyn.
Doamnă Solis! Slavă Domnului!
Încercam să-l sun pe Carlos,
dar îmi intră căsuţa poştală.
Nu-i nicio problemă. Nu trebuie să-l deranjezi pe Carlos.
Am venit să semnez statul de plată.
Nu-i vorba de statul de plată.
Frank Sweeney, un client foarte important,
a spus că vine încoace şi nu părea prea fericit.
Încerc să-l sun pe Carlos din nou.
Aşteaptă!
Nu vreau să-l stresăm pe Carlos.
Se luptă cu gripa. În plus, sunt eu aici.
Cu ce ne ajută asta?
Îl cunosc pe Frank Sweeney.
Mi-a pus mâna pe fund la petrecerea de Crăciun.
De fapt, o grămadă de tipi au făcut asta. A fost o petrecere minunată.
Aşa e.
Lasă-l pe mâna mea.
Ştiu c-am amânat acum douăzeci de ani mişcarea de eliberare a femeilor,
dar pot face asta.
Frank!
A trecut o veşnicie!
Când ne-am văzut ultima dată?
Nu-mi amintesc.
Eu îmi amintesc.
Zurgălăi, zurgălăi,
veseli zurgălăi...
Nu vine şi Carlos? Trebuie să vorbesc cu el.
Nu eşti prea concentrat pe afaceri?
Şi la toţi muşchii ăştia?
Carlos ştie că sunt aici?
Dacă nu ia în serios un cont de optzeci de milioane de dolari...
Sigur că-l ia în serios.
Ce faci?
Pe vremea când eram manechin,
era un mod de-a face bani.
Acum arată ca un spasm muscular.
Unde-i Carlos?
Nu ştiu ce afaceri face aici.
Dacă îşi trimite soţia să trateze cu clienţii lui...
Nu!
Înţelegem că eşti supărat
şi vrem să ştii că te-am ascultat.
N-am spus nimic încă.
Cioc, cioc.
Domnule Sweeney, am auzit că sunteţi aici.
Am vrut să mă asigur că se ocupă cineva de dvs.
Îmi pare rău. N-am vrut să vă întrerup.
Nu! Te rog! Întrerupe-ne! Oricine oi fi tu.
Geoffrey Mathers. Director principal de conturi.
Am înţeles că sunteţi preocupat în ceea ce priveşte piaţa.
Am trei sau patru soluţii practice
pentru a vă proteja banii în societatea asta,
dacă vreţi să vi le spun.
Tocmai ăsta-i motivul pentru care am venit aici.
Sigur că da.
Urma să ajung aici.
Se pare că Geoffrey are lucrurile sub control.
Te rog să ni te alături, Geoffrey.
Staţi jos, domnule.
Am observat că nu folosiţi derivaţii...
A fost distractiv. Îmi place de Felix.
Credeam că fericirea ta era de faţadă,
dar aroganţa asta e mai rea.
De ce să fiu arogantă?
Doar că m-a comparat cu tine, atunci când erai mai tânăr?
Bănuiesc că asta te face să te simţi bătrân.
Poate fi puţin teatral.
Nu i-aş lua laudele în serios.
Eu le-aş lua în serios.
Cred c-am exagerat cu laudele de data asta.
N-am mai fost atât de încântat
de când l-am descoperit pe Andre făcând caricaturi lângă dig.
Nu erau caricaturi.
Erau imaginile groteşti ale Americii.
Dacă cumpărai două, primeai o gogoaşă gratuit.
Nu mă surprinde că nu mi-a spus de tine.
Sunt sigur că a văzut în oglinda retrovizoare
cum îl depăşeşti şi s-a speriat de moarte.
De ce s-ar simţi ameninţat un profesionist ca Andre de...
Cum m-ai numit?
De o casnică proastă şi plictisită, lipsită de orice talent.
Eşti casnică?
Îmi place!
Eşti ca o Georgia O'Keeffe atrăgătoare, dintr-un cartier periferic,
fără toate vaginele alea plictisitoare.
Povestea ta se poate vinde ca pâinea caldă în galeria mea.
Poftim? Stai!
Vrei să-mi expui pictura în public?
Bun venit în era succesului!
Nu! Nu poţi face asta!
Draga mea, înţelegi că-i o şansă unică?
Sute de oameni îţi vor vedea pictura.
Îmi pare rău.
Ma simt flatată şi-ţi mulţumesc pentru ofertă,
dar nu pot face asta.
Artiştii ăştia!
A fost plăcerea mea, Frank. Şi am vorbit serios.
Mă poţi suna oricând.
Da, Frank. Mi-a făcut plăcere să stau de vorbă cu tine.
Slavă Domnului c-ai venit!
Mai erau treizeci de secunde până să-i arăt un sân.
Stai liniştită.
Carlos a făcut multe pentru mine de-a lungul timpului.
Se simte bine?
Da. Se simte bine. Are o simplă gripă.
Serios?
De obicei, nu ştie cum să ajungă mai repede când domnul Sweeney ajunge în oraş
şi nu cred c-o simplă gripă l-ar împiedica să mai facă asta.
Doamnă Solis,
soţul dvs. a fost întotdeauna ca un tată pentru mine.
Vreau să-l ajut cum pot.
Bine.
Trece printr-o perioadă mai grea
şi a început să bea mult.
O să stea acasă o săptămână sau două,
încercând să-şi revină în fire.
Săracul de el! Nu vă faceţi griji.
Duceţi-vă acasă şi aveţi grijă de el.
O să mă ocup de tot ce-i aici.
- Serios? - Puneţi-l pe picioare!
Avem nevoie de el!
Mulţumesc.
Eşti un copil bun. Şi ştii ceva?
O să-i spun lui Carlos că meriţi o mărire de salariu.
Puteţi să-i spuneţi asta când nu-i beat?
Da.
Sunteţi Lynette Scavo?
Da. Sunt minunate.
Cineva se gândeşte la dvs.
- O zi bună! - Mersi.
"Pentru Lynette. Te voi iubi mereu. Tom."
Cine ţi-a trimis flori?
Mătuşa ta, Renee.
Ce gest frumos!
Nu-i aşa?
Nu mă aşteptam la asta, dar e un gest foarte frumos.
Bună, dragă, cum a fost azi?
Ziua, emisiunile TV sunt oribile.
O adunătură de femei
care pierd vremea discutând despre menopauză
şi despre ce au renunţat să mai mănânce.
Ai înregistrat emisiunea aia, da?
Da.
Cum a fost la birou?
Ţi-a luat cam mult să semnezi statul de plată.
N-a fost doar asta.
Oamenii întrebau unde eşti.
- Şi ce le-ai spus? - Le-am zis că ai gripă
şi că stai bine mersi acasă
fiindcă ai pe cine să te bazezi, ceea ce-i foarte adevărat.
- Da, cu cine ai vorbit? - Cu câţiva oameni.
Steve, Marilyn, Geoffrey.
Cu Geoffrey?
Da.
Probabil că tipul a început să facă valuri de cum ai plecat.
Ce? De ce crezi asta?
E un şarpe.
Da, un şarpe drăguţ.
Ba nu, unul care te înjunghie pe la spate.
Contractul lui expiră la sfârşitul lunii
şi nu vreau să-l mai ţin,
aşa că încearcă să-mi fure cei mai mari clienţi.
Ce mai zi!
Am nevoie de ceva de băut.
Scumpo...
Ai aruncat toată băutura când m-am lăsat, nu mai ştii?
Lasă, e o sticlă de vin
în rezervorul toaletei pentru musafiri.
Parcă nu m-ai cunoaşte!
Lynette, eu sunt!
Intră!
Doamne! Ce păr ai!
Îţi place?
- E permanent? - Nu.
Atunci îl ador.
Mai ales dacă asta înseamnă
că eşti în sfârşit gata să ieşi iar în lume.
Nu chiar în lume, doar cu Tom.
Lynette...
Las-o baltă!
El a trecut peste asta.
Atunci de ce mi-a trimis flori cu ocazia aniversării noastre?
"Întotdeauna cu dragoste, Tom."
Nu înţeleg. Nu se întâlneşte cu Jane?
Ba da, dar poate cu ocazia aniversării
a început să se gândească la noi
şi vrea să mai acorde o şansă.
Ce vrei să faci?
Am luat cheile lui Penny de la apartamentul lui şi...
M-am prins.
El vine acasă. Tu îl aştepţi în uşă
având pe tine doar frişcă şi un zâmbet.
Nu. O să-i pun o sticlă de whisky pe noptieră.
Aşa făceam noi cu ocazia aniversării.
El îmi aducea flori, eu îi aduceam whisky.
Acum am înţeles.
Îl îmbeţi turtă, apoi îl dezbraci.
Nu, Renee, fără sex.
Atunci nu pricep.
Mă gândeam că poate observă îmbrăcămintea, părul,
îşi dă seama că m-am schimbat
şi după aceea poate o să vrea şi el să se schimbe în ceva mai comod.
Eşti sigură că asta vrei?
Tot ce ştiu e că ne-am tot îndepărtat unul de altul
de când a început chestia asta, iar acum e prima dată
când el face un pas spre mine.
Cred că şi eu trebuie să fac un pas, la rândul meu.
Păi, arăţi... uluitor.
Sper să meargă.
Mersi. Şi eu sper.
Iar dacă nu merge,
ştiu ceva trăsnet ce poţi face
cu nişte ciocolată cu mentă şi o pană.
Fără sex.
Oare de ce suntem noi prietene?
Eşti o proastă.
De asta nu primeşti cafea.
Susan, să-ţi expui picturile într-o galerie
e o oportunitate enormă.
Ascultă-mă.
Mă consider mentorul tău.
Poftim? Tu m-ai jignit şi m-ai descurajat
din ziua în care ne-am cunoscut.
Ce altceva mai face un mentor?
Bine, m-ai prins.
Nu-mi pasă de tine. Îmi pasă de mine.
Şi ai trecut pe aici doar ca să-mi spui asta?
Predau ca să-mi întreţin pictura.
Dacă unul dintre elevii mei se descurcă bine
poate reuşesc să predau la o şcoală mai bună,
ca aia pentru care nu-i aşa mare problemă
să repare aerul condiţionat.
Tot ce m-ai învăţat
e că singura galerie care contează
e cea de aici.
Era într-o marţi?
Fiindcă marţea beau la prânz.
Am pictat lucrările alea pentru mine şi orice ai spune,
nu le împart cu nimeni.
Ţi-e frică.
Poftim?
Ţi-e frică să nu fii criticată.
Da.
Ai dreptate.
Sunt o pisică mare, bătrână şi fricoasă,
mi-e teamă de respingere, niciodată nu sunt destul de bună,
bla, bla.
Eşti mulţumit? Pa.
Mi-ai adus picturile?
Nu, tot nu vrea.
Însă ştii ce se spune.
Unii se nasc măreţi. Alţii ating măreţia,
iar pe alţii îi împinge măreţia de la spate.
Se pare că-i timpul să începem s-o împingem şi noi.
Dacă mă spionezi, nu te prea pricepi.
Cred c-am fost destul de bun când te-am urmărit
la magazinul de grădinărit de pe strada Euclid.
Iar popasul pe care l-ai făcut pentru iaurt rece
rămâne secretul nostru.
Urmărirea nu e ilegală?
Noi, poliţiştii, o numim supraveghere.
Nu pleca. N-am terminat cu tine.
Tipul ăsta, cel de care zici că nu-ţi aminteşti,
nu-ţi aminteşti nici să-i fi văzut maşina?
- Maşina? - Da.
Un Ford Focus argintiu,
ca acela pe care tu şi Gaby
voiaţi să-l returnaţi mătuşii ei, Shirley,
în ziua în care v-am tras pe dreapta.
Ce nimereală!
Sunt sigură că este doar o coincidenţă.
Nu vrei s-auzi altă coincidenţă?
Tipul dispărut e din oraşul Oklahoma.
Nu era mătuşa lui Gaby mare admiratoare a echipei RedHaws din Oklahoma?
Nu ştiu ce deficienţă de personalitate
te îndeamnă să te porţi astfel, însă mă simt datoare
să-ţi aduc la cunoştinţă că te face îngrozitor de neatrăgător.
Bine. Nu vrei să-mi răspunzi la întrebări?
Poate îmi răspunde Gaby.
N-o amesteca pe Gaby. Carlos e bolnav.
E foarte ocupată.
Îmi pare foarte rău să aud asta.
Dar am răbdare.
Pot vorbi cu ea mai încolo.
Bree...
Sunt poliţist de mult timp
şi mereu simt când mă apropii de adevăr.
Vrei să-mi auzi părerea?
Dacă asta mi-ar permite să-mi văd de treburi,
aş fi încântată.
Ceva i s-a întâmplat tipului ăstuia,
ceva rău şi fatal.
Nu cred că tu ai făcut-o,
dar cred că ştii cine-i făptaşul.
Probabil e unul dintre prietenii tăi
iar tu, aşa cum ţi-e firea, îl protejezi.
Îmi protejez prietenii
şi aş face orice pentru ei, absolut orice.
Ei sunt singurii din viaţa mea care nu m-au abandonat niciodată
şi nu-i voi abandona nici eu.
În privinţa asta n-ai ce să faci.
M-am săturat de presupunerile şi provocările tale,
aşa că, dacă vrei să mă acuzi de ceva,
îţi sugerez să scoţi cătuşele.
Dacă nu, pleacă naibii de pe strada mea!
Ticălosule!
Nu, nu dvs, dle Sweeney. Mă bucur să vă revăd.
Dnă Solis...
Sunt ocupat cu nişte discuţii.
Da, ştiu.
Eşti ocupat să furi clientul soţului meu
în timp ce stai la biroul său, în faţa unei poze
cu soţia şi copiii lui.
Stai aşa. Aia nu-s eu.
Sunt eu cu prietena mea, în Belize,
şi câinele nostru.
Ce om îşi pune pozele pe biroul altcuiva?
Sau îşi duce căţelul în Belize?
O să-ţi spun eu ce om...
Acela care este prezent la întâlniri,
spre deosebire de soţul tău.
V-am spus, are gripă.
Gaby, cred că dl Sweeney merită să afle adevărul.
Bine. I-l voi spune.
Carlos e beţiv.
N-a venit aici fiindcă bea prea mult
şi nu e capabil să facă faţă responsabilităţilor
care îi revin la serviciu.
Ştii ceva?
Carlos o să-şi revină, însă tu vei fi mereu
un biet nemernic.
E adevărat?
Da.
Trebuie să discut cu el imediat.
Carlos, trezeşte-te.
Trezeşte-te!
Iubito, tocmai te visam.
Purtai chestia aia neagră.
Carlos! Dl Sweeney e aici.
Ce?
Bună, Carlos.
Dl Sweeney.
Dl Sweeney...
- Da. - La noi acasă.
Iar eu sunt în pijamale, plin de cartofi prăjiţi.
Dânsul ştie ce-i cu tine.
Îmi cer scuze.
Îmi pare foarte rău.
Am avut câteva zile grele,
însă acum sunt bine. Puteţi conta pe mine.
Vezi asta?
14 ani fără alcool.
Însă a fost o vreme când eram
aşa cum eşti tu acum.
Tot ce m-a pus pe picioare
a fost să recunosc că am o problemă şi să mă duc la dezintoxicare.
Nu, nu-i cazul meu.
Vreau să spun că...
Ştiu că lucrurile n-arată bine, dar credeţi-mă, sunt în regulă.
Poţi să-ţi spui asta ţie însuţi.
Dar e timpul să alegi.
Fie arunci pe fereastră tot ce ai construit până acum,
inclusiv familia,
fie recâştigi controlul asupra vieţii tale.
Dragule, mai bine te duci.
Ştiu un loc grozav, unde am fost şi eu.
Pot să sun mâine şi să aranjez totul pentru tine.
Va fi bine, scumpule.
Scuză-mă. Ospătarul ăla flirta făţiş cu tine.
Ba nu.
Fii serioasă, te tot întreba cum sunt cartofii.
Erau nişte simpli cartofi. Cum putea greşi să-i gătească?
Jared era doar politicos.
Acum îi spui Jared.
Nu mi-am dat seama că voi doi vă spuneţi pe nume.
Ştii ceva?
- Îmi place să te văd gelos. - Nu sunt gelos.
Doar că tipul a petrecut atâta timp la masa noastră,
că trebuia să plătim nota amândoi.
Gelos...
Nu. Jared a reuşit doar să-ţi aducă nişte cartofi.
Eu...
Am reuşit să te aduc acasă.
Stop! Încetaţi! Sunt aici!
- Dumnezeule! - Lynette! Ce naiba?
- Doamne! - Scuze!
- Ce caută ea aici? - Da, ce cauţi aici?
N-am vrut să... N-am crezut că... Eu nu...
Cred că-i beată.
Nu, nu... Eu...
Ce? Tu... ce?
Bine.
Ce-ar fi să vă ofer puţină intimitate?
Oricât de ironic ar suna asta acum.
Sunt la Chloe.
Te rog, spune-mi că-i prima oară când faci asta.
Voiam doar să-ţi aduc whisky-ul, ştii?
Pentru aniversarea noastră.
Aniversarea?
Da. Am primit florile pe care mi le-ai trimis.
Doamne!
Ce-i?
Ţi-aminteşti că acum 12 ani am uitat de aniversarea noastră?
M-am simţit atât de prost,
încât am dat comandă permanentă la florărie.
Voiam să mă asigur că primeşti flori în fiecare an.
- Doamne! - Îmi pare rău.
Nu, nu. E o greşeală scuzabilă.
Nu se va mai întâmpla.
Mâine anulez comanda aia la prima oră.
Bine.
O să plec.
Lynette?
Părul tău arată bine.
Mulţumesc.
Ai venit.
Felix a fost drăguţ să mă invite la inaugurare.
Măcar atât puteam face.
Susan, ăsta e decor.
Scuze.
E multă lume aici.
Da. Şi înainte de finalul serii,
cred că toţi vor discuta despre tine.
Cum?
Am pus eu ceva la cale,
iar tu îmi vei mulţumi pentru asta.
Doamne!
Dumnezeule!
Cu plăcere.
Ce ai făcut?
Păreai atât de îngrozită să-ţi expui lucrările,
încât m-am gândit să sparg eu gheaţa în locul tău.
Vezi? Eşti o revelaţie.
Nu uita cine te-a creat.
Drăguţă, pot să te ajut?
Nu. Nu mă băgaţi în seamă. Eu doar încerc...
să aranjez...
E bine înţepenit, nu?
Ce faci?
Andre a expus lucrările astea fără acordul meu.
Voiam să rămână private. Le vreau înapoi.
Câte şuruburi aţi băgat?
Încetează!
Singura cale să fie date jos e să le cumpere cineva.
Felix, te rog, te rog dă-mi-le înapoi.
Nu trebuie să le vadă nimeni!
Eşti isteaţă!
Să faci aşa o scenă, ca o artistă nebună.
Toată lumea din încăpere
se uită încoace.
Eşti genială.
Nu! Nu sunt genială. Jur.
Eu am nevoie de tablouri!
Continuă! Ţine-o tot aşa!
O să-l aduc pe fotograful de la "Santinela".
Cu cât te porţi mai nebunesc, cu atât mai bine.
A luat-o razna!
Decor idiot!
Bree, sunt Susan. Ştiu că noi două nu vorbim,
dar am mare nevoie de tine şi de Gaby
şi de economiile voastre.
Susan, asta nu-i artă. E o confesiune desenată!
Parcă-i o carte de copii.
"Iată-i pe Dick şi pe Jane. Iată cum Jane îl ucide pe Dick."
"Iat-o pe Jane îngropându-l pe Dick. Jane, fugi!"
Jur că n-am ştiut nimic.
Le-a luat din sala de curs şi le-a expus aici.
Trebuie să le dăm imediat jos.
Bună, doamnelor. Vă încântă arta?
Da, atât de mult, încât vrem să cumpărăm
toată această serie de picturi.
- Şi să le luăm acasă. - Imediat.
În mod normal, aş lipi
un bileţel pe tablou, pe care să scrie "Vândut",
apoi v-aş contacta când expoziţia s-ar încheia.
Da, dar ai auzit-o pe doamna. Ne trebuie picturile astea
şi le vrem imediat. Deci, cât costă?
Păi, dacă vreţi să cumpăraţi toată seria,
cred că pot să mai las un pic din preţ.
10.000 de dolari ar trebui să ajungă.
10.000 de dolari pentru picturile mele?
E cam piperat.
Aşa-i. Le-a făcut copiilor mei o pictură cu maimuţe jucând fotbal
pentru o sticlă de vin.
Bine. Le luăm.
Felicitări, dnă Delfino.
Aţi vândut tot în mod oficial,
datorită cuplului de lesbiene.
- Noi nu suntem... - Ştii ceva? Nu-i momentul.
Vom începe să dăm picturile jos.
Îmi pare foarte rău.
De mâine revin la maimuţe şi veveriţe.
Voi aţi cumpărat astea?
Da. Sunt ale noastre, aşa că nu vă mai uitaţi la ele.
Vă pricepeţi.
Da. Sunt atât de profunde.
Reprezintă în mod evident alegoria ciomăgirii
şi a îngropării clasei de mijloc din această ţară.
N-aş zice.
Eu văd patru femei care au omorât un om cu un sfeşnic
şi au îngropat cadavrul în pădure.
Totuşi...
ce ştiu eu despre artă?
Chuck, m-ai urmărit aici?
De ce te-ar urmări?
Da, ce se petrece?
Încerc şi eu să mă culturalizez puţin.
Susan, tu le-ai pictat?
Da.
Felicitări. Sunt uimitoare.
Acesta, de exemplu.
Mă trec fiorii numai când îl privesc.
Şi... mi se pare mie
sau femeile acelea arată familiar?
Cea scundă seamănă cu tine, Gaby.
Iată-te şi pe tine, Susan,
şi pe prietena voastră, Lynette,
iar cea drăguţă, cu părul roşcat,
cine alta să fie decât Bree?
E o lucrare de artă.
Sunt sigură că e supusă interpretării.
Ba nu, sunt destul de sigur că tu eşti aceea.
Ce nu-mi dau eu seama
e cine-i ăla?
Susan, tu l-ai pictat.
Poţi să-mi spui cine-i cadavrul?
Bree?
Alte teorii?
Poate o persoană dispărută din Oklahoma?
Ce naiba spune?
Mai am doar atât ca să reconstitui totul,
dar ştiţi ceva?
Cred că n-o să mă grăbesc prea mult,
fiindcă vreau să mă bucur văzând cum se topeşte prinţesa de gheaţă.
Bree?
Ce tot spunea acolo?
Alejandro... cineva a anunţat că a dispărut
şi Chuck crede că suntem implicate.
Doamne!
De asta a venit ieri la tine acasă?
- Da. - Dar te-am întrebat despre asta.
De ce nu mi-ai zis?
Fiindcă treci printr-o perioadă atât de grea cu Carlos.
Nu voiam să te împovărez.
Doamne, Bree! Alte secrete?
Ce-a fost în capul tău?
Te protejam.
V-am protejat pe toate.
Din seara aceea,
eu sunt singura care încearcă să menţină controlul!
Da, mare scofală.
Iată femeia zilei.
Cum te simţi?
Nu voiam să vadă nimeni, niciodată, picturile astea.
Mă simt...
... groaznic.
Atunci, felicitări!
În sfârşit eşti o artistă!
Da, vine o vreme când trebuie să ne arătăm slăbiciunile,
când secretele noastre nu mai pot rămâne ascunse,
când nu ne mai putem nega singurătatea,
când nu ne mai putem nega durerea,
însă câteodată ne simţim atât de singuri,
încât o slăbiciune pe care credeam că am învins-o
devine brusc prea puternică să i ne mai împotrivim.
Traducerea şi adaptarea: Lory & Livioi