Din episoadele anterioare
Îţi suntem recunoscători pentru eforturile tale.
Te ador.
Nu mă înţelege greşit, chiar te iubesc.
Dar vreau să pot vedea un viitor pentru relaţia noastră.
- O lămurim afară? - Staţi.
Voi doi vă culcaţi împreună?
- Ar vrea el. - Nu, nu aş vrea.
- Ba ai vrea. - Ba nu.
O să ni se alăture.
- Ollie Richard se alătură acestei firme? - Vrei să o lămurim afară?
- Încântat? - Mai mult de atât.
911. Ce urgenţă aveţi?
Sun din Ogilvie.
E aici un bărbat cu o armă şi împuşcă oamenii!
- E cineva rănit? - Dumnezeule!
Doamnă, trebuie să vă liniştiţi.
Dumnezeule, îi omoară pe toţi! O să murim cu toţii!
Înregistrarea nu minte.
Acuzatul, Matthew Gayles, este un ucigaş cu sânge rece.
Când Matthew Gayles a intrat în campusul universităţii Ogilvie
şi i-a ucis pe Adrian Shaw, Patrick Wills şi Emerson Casey,
lăsând-o pe Janice Carroll să se înece în propriul sânge,
ştia că faptele lui sunt greşite, dar nu i-a păsat deloc.
Faptele lui nu se datorează unei boli mentale sau vreunei tulburări.
Pur şi simplu, a vrut să se răzbune.
Dar nu trebuie să mă credeţi pe mine.
Ascultaţi-l pe acuzat.
A spus cu gura lui: "Nu sunt nebun. Toţi meritau să moară."
Bine, hai să clarificăm ceva.
Dacă verdictul vostru se va baza numai pe sentimentele trezite de acest caz,
Matthew Gayles va fi condamnat fie la moarte, fie închis pe viaţă.
Nu e o altă cale, doar el a apăsat trăgaciul.
A ucis trei oameni şi a rănit un al patrulea.
Dar legea este la fel de clară.
Dacă la momentul săvârşirii faptei, suferea de vreo tulburare mentală
care nu i-a permis să-şi dea seama că greşeşte,
nu îl putem ţine răspunzător.
Dra Kepler, şi e dreptul ei să facă asta, a neglijat câteva amănunte.
În primul rând, în momentul crimelor,
Matthew suferea de schizofrenie nediagnosticată.
stare psihotică floridă din cauza acestui om.
Acesta este Brian Gayles, fratele mai mare al lui Matthew.
După ce un şofer băut le-a omorât părinţii,
băieţii au fost trimişi în cămine separate.
Când Brian a fost suficient de mare, l-a adoptat pe Matthew.
Brian nu i-a fost doar un frate mai mare,
i-a fost mamă, tată, a fost centrul vieţii lui.
Asta până când Brian a murit din cauza lui Adrian Shaw,
Patrick Wills şi Emerson Casey, victimele din acest caz.
Pentru a intra într-o fraternitate, a fost forţat să bea,
turnându-i-se efectiv alcool în gură.
A murit din cauza intoxicaţiei cu alcool.
Vă rog să înţelegeţi că nu vrem să aruncăm vina pe victime.
Vrem doar să spunem că, din cauza bolii sale,
Matthew Gayles nu e vinovat.
Iar modul în care a murit fratele său, i-a agravat boala.
Nu vă invidiez pentru misiunea pe care o aveţi.
Acesta este un caz dificil.
Dar întrebarea ridicată în faţa dvs e simplă.
Când Matthew Gayles a apăsat trăgaciul,
era un om întreg la minte
sau era un tânăr bolnav?
- Cum a mers? - Bine.
- Pardon? - Pardon?
Ce a fost cu mormăitul ăla? Ai vreo problemă sau...?
Am spus "bine".
Însoţit cu un mormăit, te-am auzit.
Dacă ai ceva de comentat, spune-mi, ca să ştiu ce trebuie să corectez.
Bine.
Pledoaria ta nu mi-a trezit nici un sentiment
şi mi-e teamă că nici juriului.
Nu pledoaria mea e de vină pentru asta,
ci tu eşti golită de sentimente.
Ollie, nu era nevoie de asta.
Tocmai şi-a bătut joc de pledoaria mea, ai auzit-o.
- A mormăit puţin. - A fost un mormăit intenţionat
- şi tu ştii asta. - Poate o lămureşti afară cu ea.
- Ştiţi ceva? - Ollie.
Sunt în mijlocul unui proces.
Nu am nevoie de mizeriile lui şi, mai ales, de mizeriile ei.
- Eşti doar avocat secundar. - Am mormăit doar.
- Ollie, vino în biroul meu, te rog. - Nu!
Vrei să mă manevrezi.
Consideră că ai făcut-o, m-ai manevrat.
Să mergem, trebuie să ne întoarcem la tribunal.
Ştiu că te-am mai întrebat,
dar eşti sigură că voi doi nu vă culcaţi împreună?
Cred că mi-aş aminti.
Sau poate că nu.
Indiferent ce probleme aveţi între voi,
nu vreau ca asta să afecteze procesul.
Dacă el nu se poate purta ca un adult, atunci e treaba ta să o faci.
Harry's Law 2x08 - Insanity
Traducerea şi adaptarea: haihui Nifty Subtitles Team (c) www. niftyteam. ro
Mulţumiri www. addic7ed. com
Se numeşte expropiere şi este o măsură legală.
Guvernul îţi poate lua imobilul pentru nevoi de interes public.
- Ne pot da afară? - Vor trebui să vă despăgubească.
În cazul vostru, vor lua patru clădiri în scopul dezvoltării economice.
Urmăresc să scape de clădirile vechi din zonă.
E parte din planul de îndepărtare a oamenilor săraci din cartier.
Asta se întâmplă.
Dar afacerile noastre merg bine.
Lasă-mă să mă uit peste acte.
Sincer, e greu să lupţi împotriva acestei chestii,
dar lasă-mă să mă uit peste acte.
E indecent.
Spuneţi-ne ce vi se pare indecent, dnă Harrington.
Cum am spus, mama a fost o ecologistă convinsă, ca şi mine.
Conduc o maşină electrică, mănânc numai hrană organică, ca şi ea.
Când a murit, m-am dus la cimitirul eco al dlui Miller,
ca să-i ofer o înmormântare eco, aşa cum şi-a dorit.
Spuneţi-ne exact ce înţelegeţi dvs prin înmormântare eco.
O înmormântare fără coşciug, piatră de mormânt sau îmbălsămare.
Corpul este redat pământului aşa cum este.
Ţărână din ţărână. E foarte ecologic, foarte natural.
Şi serviciile clientului meu nu v-au satisfăcut?
Ba da.
Şi atunci de ce îl daţi în judecată, ca să vă distraţi?
Nu îl dau în judecată pentru înmormântare, ci pentru legumele sale.
Mănânc roşii organice în fiecare zi,
pe care le cumpăr de la o piaţă din zonă.
Era piaţa lui, iar legumele sale sunt fertilizate cu rămăşiţe umane.
Iar eu nu am ştiut asta. Nimeni nu a ştiut.
Practic, în ultimul an,
am mâncat roşii crescute din trupul mamei mele.
Nu-mi amintesc împuşcăturile sau senzaţia de durere.
De fapt, am simţit o căldură ce mi se împrăştia în tot corpul.
Apoi, am simţit cum mă lovesc cu capul de pământ.
Atunci, nu ştiu cum, mi-am dat seama.
Ce ţi-ai dat seama, Janice?
Că nu o să mai ajung să merg la altar, în ziua nunţii mele.
Că nu o să mai pot să fac copii.
Nu ştiam dacă o să mor,
dar, în acel moment, mi-am dat seama că viaţa mea s-a sfârşit.
Când ai realizat că ai fost împuşcată?
Cam după un minut,
în toiul haosului, l-am văzut pe acuzat venind spre mine.
Era înarmat.
M-am gândit că vine să mă omoare.
- Dar nu a făcut-o? - Nu.
A îngenuncheat lângă mine şi, cu un calm straniu,
mi-a spus că-i pare rău.
Şi că nu pe mine voia să mă împuşte.
După care a plecat.
În primul rând, îmi pare rău atât pentru tragedia suferită,
cât şi pentru faptul că a trebuit să retrăieşti asta acum.
Mulţumesc.
Te-ai întâlnit vreodată cu clientul meu?
Da.
Vrei să ne spui în ce condiţii?
Nu l-am cunoscut, până la împuşcături,
dar nu puteam să trec peste cele întâmplate.
Psihologul meu s-a gândit
că ar fi bine să-l confrunt pe cel responsabil de asta,
aşa că am făcut-o.
- Ai reuşit să ajungi la el? - Da.
Ca să aflu de ce m-a împuşcat. Simţeam nevoia să ştiu asta.
Şi ce ţi-a spus?
Mi-a transmis regretele lui
şi mi-a spus că nu-şi aminteşte nimic despre împuşcături
sau despre faptul că mi-a cerut scuze.
L-ai crezut?
Da. L-am crezut.
- Ţi s-a părut sincer? - Da.
Mulţumesc.
Dacă nu te superi,
te rog să te uiţi la înregistrarea de pe monitor.
Matthew, de ce ai făcut-o?
- Eşti nebun? - Nu sunt nebun.
Meritau să moară.
Ţi s-a părut sincer şi aici?
Da. Pare sincer.
Cum a mers?
Una peste alta, destul de bine.
Bine.
- Bine ce? - Bine, a mers bine.
Oliver, ce a mers bine? Declaraţia ei a fost devastatoare.
S-a simţit compătimirea ei pentru clientul nostru.
Nu ai auzit-o?
A recunoscut că el părea cuprins de remuşcări.
Asta nu înseamnă neapărat că îl compătimea.
De fapt, ea a declarat cât se poate de clar
că el şi-a recunoscut vina, iar asta nu prea ne ajută.
În regulă.
Nu te mai ocupi de cazul ăsta.
- Nu o mai vreau în caz. - Ollie!
A crezut de la bun început că clientul e vinovat.
Oliver, dar este vinovat.
Dacă e să aibă vreo şansă, are nevoie de un avocat care poate...
Nu o mai vreau în cazul ăsta şi vreau să plece din firmă.
- Ce?! - Eu sunt partener, tu eşti o asociată.
Ai zburat. Fă-ţi bagajele şi pleacă.
De ajuns. Amândoi, în biroul meu, chiar acum.
Harry, nu e de nici un ajutor.
Nu vreau ca juriul să simtă faptul că ea-l crede vinovat pe client.
- Fii serios. - Nu vrei să mă susţii.
- Asta e o prostie şi ştii asta. - M-am săturat de voi doi!
- Nu e de acord cu nimic din ce spun. - Nu e adevărat.
- Nu mă respectă ca avocat. - Cu asta sunt de acord.
Te crezi cea mai deşteaptă de pe pământ, nu-i aşa?
Nu, doar mai deşteaptă decât alţii.
- O lămurim afară? - Cassie!
Harry, crede că e suficient ca el să intre în sală,
ca juriul să cadă pe spate şi el să câştige cazul.
Dar lucrurile nu stau aşa. Invocăm nebunia,
dar acţiunile puştiului au fost gândite, au fost premeditate.
Avem experţi care vor declara...
- Mercenari fără credibilitate... - Vreau să fie dată afară!
Tăceţi din gură! Amândoi.
În regulă.
Nu poate fi retrasă din caz, juriul va observa asta.
Dar, Cassie, trebuie să-l ajuţi în caz.
E avocatul principal, este partener.
Indiferent dacă-l crezi vinovat sau nu pe clientul nostru,
am fost angajaţi ca să-l scăpăm.
Iar noi suntem nişte profesionişti.
Dacă nu poţi fi o profesionistă,
poate că ar trebui să te întorci la procuratură.
Iar tu.
Dacă avocatul asistent nu e de acord cu strategia ta, în loc să o condamni,
ar fi de datoria ta să vezi de ce nu e de acord.
Înmormântările erau eco.
Legumele erau organice. Eu doar...
Ai neglijat să spui comunităţii
că cele două afaceri ale tale erau atât de strâns legate.
În primul rând, nu am ascuns niciodată acest aspect.
Doar că nu l-am făcut public.
În al doilea rând, tuturor, inclusiv reclamantei, li s-a spus
că rămăşiţele vor fi folosite
pentru ajutorarea vieţii plantelor, inclusiv a legumelor.
Înţeleg. Şi le-ai spus clienţilor tăi cum sunt crescute legumele tale?
Nu.
Dar rămăşiţele umane nu sunt toxice pentru plante?
La început, dar în timp, devin nişte îngrăşăminte excelente.
După descompunerea cadavrelor, transferăm pământul în grădina noastră.
Totul a fost extrem de sigur şi foarte ecologic.
Dle Miller, dacă sunteţi atât de mândru de asta,
de ce aţi ascuns-o?
Ştiam că unii oameni ar putea avea probleme
în a cumpăra legume fertilizate cu rămăşiţe umane.
Dar, din nou, totul a fost sigur, organic şi conform legii.
Haideţi, chiar nu vă puteţi imagina oroarea ce te cuprinde
când ştii că ai mâncat o roşie, fertilizată cu rămăşiţele cuiva drag?
Chiar nu puteaţi să intuiţi câtă durere poate provoca asta unei rude?
Speram să am veşti mai bune. Dar nu sunt bune.
Guvernul trebuie să respecte anumite cerinţe,
pentru ca expropierea să fie legală.
În cazul ăsta, au respectat cerinţele.
- E toată viaţa lui. - Ştiu.
Atuul lor este economia.
E suficient ca guvernul să spună
că se crează noi locuri de muncă şi au câştigat.
Nu vă aruncaţi banii pe cheltuieli de judecată.
Încercaţi să negociaţi un preţ cât mai bun,
mutaţi-vă în alt loc şi luaţi-o de la început.
Ei mi-au ucis fratele.
Aşa că m-am hotărât să-i omor.
Şi asta am făcut.
Dacă vreţi să mă arestaţi, foarte bine, daţi-i drumul.
Dar tot ce am făcut a fost să obţin dreptatea ce-mi fusese refuzată.
I-aţi citit drepturile acuzatului, înainte să dea această declaraţie?
Începusem să i le citim, dar el ne-a oprit.
Ne-a spus foarte calm că nu are nevoie şi nici nu-şi doreşte un avocat.
Voia doar ca oamenii să afle adevărul.
Şi care era acest adevăr?
Că fratele lui a fost ucis şi că moartea lui trebuia răzbunată.
Ochi pentru ochi.
Şi părea nebun sau cu psihicul...
Obiecţie. Martorul nu are competenţa necesară
ca să declare care era starea mentală a clientului meu.
O opinie personală, dnă judecător.
Nu mă interesează opinia lui. Poate declara ce a observat.
Dle detectiv?
Am observat un individ conştient.
- Obiecţie. Martorul... - Se admite.
Ce comportament a avut acuzatul, în timpul declaraţiei sale?
Era calm, vorbea liniştit.
Părea liniştit şi foarte sigur pe el.
A spus că moartea fratelui lui trebuia răzbunată.
Da. Chiar a repetat "ochi pentru ochi" de câteva ori.
Mulţumesc, dle.
Aveţi pregătire medicală sau psihologică, dle?
- Nu. - Mulţumesc.
Aveţi experienţa necesară sau calificarea
care v-ar permite să diagnosticaţi o stare psihotică?
- Nu, dar din ce am observat... - Mulţumesc.
Aveţi pregătirea clinică sau academică, cu privire la psihoze?
- Nu, nu am. - Mulţumesc.
Şi vreţi să declaraţi astăzi
că dacă o persoană pare calmă şi raţională,
ar fi imposibil ca persoana respectivă să sufere de schizofrenie?
- Nu am declarat aşa ceva. - Mulţumesc.
Ideea era să stăm de vorbă.
Da. Cred că ar trebui să începem cu nişte scuze.
Bine.
Din partea ta.
Nu e acelaşi lucru.
Ollie, ştiu că eşti un avocat bun.
Cred doar că, în cazul ăsta, eşti un pic refractar.
- Atâta tot. - Eu sunt ăla refractar?
Procesul lui Eric Sanders părea un caz imposibil,
dar tu ai rămas optimistă tot timpul.
Acum, eşti atât de rigidă, ca şi cum ar fi ceva personal, nu ştiu.
Aşa este?
Cassie?
E ceva personal?
Experţii vor fi apă de ploaie.
Noi îi aducem pe ai noştri, ei pe ai lor.
Când se va termina totul, rămân cei trei puşti ucişi.
Singurul mod în care putem câştiga
e să-l punem pe Matthew să depună mărturie,
şi nu trebuie să-ţi spun cât de periculoasă e chestia asta.
Bine. Altceva?
Cum adică, altceva?
De ce iei cazul ăsta personal?
Sunt una din victimele de la Columbine.
Bine, nu de la Columbine,
dar aşa sunt etichetaţi puştii
care au trecut printr-un schimb de focuri în şcoală.
În anul II, cu o săptămână înainte de vacanţa de vară,
un bărbat înarmat cu un Uzi a intrat în cantină
şi a început pur şi simplu să...
Prietena mea cea mai bună, Sara, m-a tras sub o masă.
Oamenii cu care eram la masă cu câteva clipe înainte...
Când s-a terminat totul, nouă oameni erau morţi,
printre care şi el, şi Sara.
Nu împlinise nici 16 ani.
După 12 ani şi mii de dolari în şedinţe la psiholog,
încă mă apucă tremuratul când intru într-un campus.
Când mă uit la clientul nostru,
o parte din mine vede un tip cu Uzi.
Sunt curioasă de ce nu ne-ai spus asta.
Pot să ţin asta sub control.
Cassie, dacă te uiţi la clientul nostru şi vezi un bărbat cu un Uzi,
nu prea mi se pare că ai controlul.
Aveai obligaţia să ne atenţionezi.
- Poţi continua? - Da.
- Poţi să pui tu concluziile finale? - Poftim?
Faptul că ai trecut prin aşa ceva, că ştii cum este...
Nu. Nu mă poţi pune să fac asta.
Nu poţi.
Nu te oblig. Este numai decizia ta.
S-ar putea să fii cea mai în măsură să-l ajuţi pe puştiul ăsta.
Presupunând că vrei să o faci.
- 300.000. - Asta e ultima lor ofertă.
Norman.
E evident că ai ţinut totul secret,
pentru că ştiai că oamenii ar fi îngroziţi de asta.
Dacă ai vedea cum arată un abator, nu ai mai mânca niciodată carne de vită.
Dacă ai vedea cum arată o crescătorie de somoni,
înainte să hrănească peştii cu granule, ca să li se coloreze carnea în roşu...
Aici nu e vorba de vaci sau de somoni.
Aici vorbim de oameni.
De oamenii cei mai dragi, de cei decedaţi.
Trebuie să încheiem o înţelegere.
Problema e, Tommy, că sunt o mulţime de posibili reclamanţi,
care aşteaptă să vadă cum se termină cazul ăsta.
Dacă dau bani, mă vor da toţi în judecată.
Voi rămâne fără afacere.
Dacă asta vrei, o să lupt cât pot de bine,
dar procedurile sumare se finalizează, in general,
în favoarea reclamantului.
E foarte probabil să pierdem.
Şi dacă pierdem, va trebui să ne gândim la o înţelegere.
Dle dr. Bonner, puteţi descrie pe scurt relaţia dvs cu clientul meu?
L-am examinat sau testat pe Matthew
de mai bine de 30 de ori, în ultimele 16 luni.
Şi aţi ajuns la vreo concluzie, dle doctor?
Pe scurt, ceea ce a condus la aceste crime,
a fost faptul că suferea de psihoză,
cel mai probabil, schizofrenie însoţită de depresii,
tulburări agravate de moartea fratelui său.
- Puteţi să detaliaţi puţin? - Bine.
Probabil că depresiile au început la moartea părinţilor săi.
Schizofrenia a fost, practic, o consecinţă firească.
După ce i-au murit părinţii,
s-a ghidat toată viaţa lui după o singură regulă:
"Ce ar face Brian în locul meu?"
- Brian fiind fratele lui mai mare. - Da.
Chiar şi cât au fost separaţi, după asta s-a ghidat.
"Ce ar face Brian? Ce ar gândi Brian?"
"Ce ar spune Brian?"
După ce Brian a murit, ceva a cedat.
A început să audă ce i-ar spune Brian.
Ce i-ar spune Brian să facă, ce să gândească.
Brian a fost cel care i-a spus să-i răzbune moartea.
Acesta este un simptom
fie al tulburării delirante, fie al schizofreniei.
L-aţi tratat după ce a ucis acei oameni.
- Aşa este. - Din ceea ce ştiţi,
a spus cuiva, înainte de crime, că ar auzi vocea fratelui lui mort?
Nu, dar nu e neobişnuit.
Oamenii ce suferă de această tulburare nu-şi împărtăşesc iluziile celorlalţi.
Deci ştia că sunt nişte iluzii, că vocile nu sunt reale.
Nu am spus asta.
Ştia, probabil, că ceilalţi le-ar percepe ca fiind ireale.
Deci putea să înţeleagă
cum ar percepe alte persoane aceste iluzii, nu-i aşa?
Pare destul de convenabil.
Aruncă vina pe vocile astea pentru un triplu omor.
Dacă vreţi să sugeraţi că am fost păcălit, vă pot spune...
Tot Brian i-a spus cum să pună la punct atât de eficient acest plan criminal?
Se pare că Brian se pricepea la chestiile astea, nu?
- Obiecţie. - Retrag întrebarea.
Puştiul a fost meticulos, a fost organizat.
Vreţi să-mi spuneţi că toate aceste decizii premeditate
au fost luate de fratele mort, Brian,
iar Matthew nu a făcut decât să respecte instrucţiunile?
Nu e atât de simplu, şi dvs ştiţi asta.
Nu, pare complicat.
Aţi spus că Matthew era controlat de vocea fratelui său
şi că de asta a comis acele fapte.
Dar imediat după comiterea faptelor, s-a dus şi i-a cerut iertare
lui Janice Carroll pentru că a împuşcat-o.
Aceste remuşcări nu arată că era conştient
că faptele sale sunt greşite?
Sau i-a şoptit Brian la ureche:
- "Du-te şi cere-ţi scuze"? - Obiecţie!
Asta arată doar că nu voia să o împuşte pe Janice,
dar nu dovedeşte că era conştient de gravitatea faptelor sale.
Vă puteţi uita în ochii acestor părinţi
şi să le spuneţi că ucigaşul copiilor lor ar trebui lăsat în libertate?
Pot spune doar că Matthew e bolnav.
Are nevoie de tratament, nu de puşcărie.
Sunt sigur că şi doctorii dvs vor spune acelaşi lucru.
Nu există nici o probă care să indice că reclamanta a consumat vreo legumă
care să fi fost fertilizată cu rămăşiţele mamei sale.
Dar numai posibilitatea ca acest lucru să se fi întâmplat
e de ajuns să cauzeze traume emoţionale.
Să fim serioşi, rolul instanţelor este deja supraîncărcat
cu cazurile actuale,
de s-a ajuns să soluţionezi un dosar între trei şi şase ani.
Acum, vrei să introducem pe listă şi procese bazate pe "posibilităţi",
întemeiate pe nişte "posibile" motive.
- Nu prea cred asta. - Dar chiar are motive de judecată,
dacă ea are motive să creadă că mama ei a fost folosită
- ca îngrăşământ pentru roşii. - Fii serios.
Avea măcar obligaţia să facă publică informaţia asta.
Clientul meu a făcut publice toate informaţiile cerute de lege.
Vrei să spui că trebuia să treacă peste dispoziţiile legale?
Dacă da, ai fi primul idiot care ar susţine asta.
Umilinţa produsă prin mâncarea unor legume crescute cu rămăşiţe umane...
Spre deosebire de baliga de vacă sau de porc?
Suficient, dle avocat. Recunosc
că toată chestia asta mi se pare cam dezgustătoare.
- De ce? - De ce?
Dle judecător, înainte de a-mi blama clientul,
vă rog să vă gândiţi că el face măcar ceva pentru a salva planeta asta,
pentru viitorul nepoţilor dvs, ai mei.
- Cimitirele sunt cele de blamat. - Las-o baltă.
E folosit lemnul unui copac matur, ca să faci un sicriu.
Cadavrele sunt umplute cu lichide de îmbălsămare,
chimicale toxice şi cancerigene, care poluează pânza freatică
tot timpul până se descompune cadavrul.
Milioane de hectare se pierd pentru cimitire, copacii sunt tăiaţi,
iar acel pământ nu va mai putea fi folosit niciodată.
Apoi, cimitirele sunt întreţinute,
iar asta înseamnă folosirea de îngrăşământ, de erbicide,
insecticide, chimicale ce pătrund în rezervele de apă,
şi toate astea pentru ce?
- Ca să ne aducem respectul morţilor? - Suficient.
Iar incinerarea e la fel de dăunătoare.
E folosit combustibil fosil, ce poluează aerul.
Dle Jefferson, acesta nu este un referendum despre incinerări sau cimitire.
Poate că ar trebui să fie.
Sunt dăunătoare pentru mediu,
au un potenţial distructiv pentru viaţa noastră,
şi, cu toate astea, cine e judecat aici? Clientul meu.
Un om care face tot ce poate.
Creşte legume organice într-un mod
care protejează planeta, pământul, ecosistemul.
Dar, la naiba, hai să-l dăm oricum în judecată,
doar pentru că o femeie s-ar putea să fi mâncat o roşie
fertilizată cu rămăşiţele mamei ei şi acum i s-a făcut scârbă.
Cum îndrăzniţi să trivializaţi aşa ceva?
Nu vreau să trivializez moartea, dnă Harrington,
nici a mamei dvs, nici a altei persoane.
Dar cimitirele aduc moarte, sunt toxice, ucid oameni, ucid planeta,
şi nu pe tipul ăsta ar trebui să-l daţi în judecată.
Suficient! În scopul promovării unui mediu nepoluat,
ar trebui să vă opriţi, dle Jefferson.
O să ţin cont de aspectele invocate.
Şedinţa se suspendă.
Am dat tot ce am putut mai bun din mine, Norman.
Mulţumesc, Tommy.
Eşti o ruşine pentru rasa umană, ştii asta?
O ruşine.
- Bună. - Bună.
Adam, am venit să-ţi mulţumesc,
şi pentru cazul ăsta, şi pentru cel de săptămâna trecută.
Mulţumesc.
Le-am cam pierdut pe amândouă.
Ai încercat.
Voi încerca să modific înţelegerea, să scot cât pot de mult.
Între timp, ce veţi face?
Tata s-a angajat la o altă curăţătorie.
E o veste bună. Iar eu o să găsesc ceva.
Mulţumesc din nou, Adam.
Chunhua, ascultă, noi tocmai voiam să angajăm o persoană,
ca secretară, dar să se ocupe şi de magazinul de pantofi.
- Nu cred că e o idee prea bună. - De ce nu?
Ştii cum să conduci o afacere mică şi exact de asta avem nevoie.
Ştiu că noi...
Dar nu ar trebui să fie asta o piedică, nu?
Eşti sigur că nu te deranjează? Ar putea fi ciudat.
Suntem adulţi amândoi.
Cred că o să mă descurc. Adică, dacă şi tu...
Suntem amândoi adulţi.
Trebuie să-l aducem la bară.
- E prea periculos. - Vezi vreo altă soluţie?
Oliver, nu ştim ce o să spună.
Îmi imaginez că fie va provoca compătimire, ceea ce e bine,
fie va părea nebun, ceea ce ar fi şi mai bine.
Te-ai mai gândit la concluziile finale?
Chiar crezi că o să fie de ajutor?
Da, chiar cred asta.
Bine.
În cazul ăsta, va trebui să-l audiezi tu pe Matthew,
ca să creezi deja o legătură cu juriul, până la concluziile finale.
Nici măcar nu-mi dau seama cum e cu puştiul ăsta.
Nimeni nu-şi dă.
Tot ce ştim cu siguranţă e că are nevoie de ajutor.
Nu trebuie să te lungeşti,
să fie ceva suficient ca juriul să-şi dea seama ce e cu el.
Bine.
Uită-te la mine.
Dacă nu poţi să o faci, spune.
Pot să o fac.
Ţi-ai pierdut minţile!?
Harry, avem nevoie de ajutor administrativ,
mai ales la contabilitate,
- iar Chunhua este... - Este fosta ta prietenă.
E de domeniul trecutului, nu o să fie o problemă.
Ba o să fie, doar te-ai culcat cu ea.
Odată ce te-ai culcat cu cineva,
persoana respectivă o să reprezinte tot timpul o problemă!
Nu poţi să scapi de asta, crede-mă, am încercat.
Oamenii pot rămâne prieteni după...
Pe dracu, nu se întâmplă asta niciodată.
- Vrei să mă asculţi? - Nu!
Nu va lucra aici.
Spune-i că ai făcut o greşeală, că ai gândit cu celălalt cap.
Va trebui să-şi caute de lucru în altă parte.
Nu pot să nu o angajez.
Ba sigur că poţi. Spune-i că ai fost un tâmpit,
dar acum nu mai eşti.
Nu va munci aici.
Bună, Harry!
Chunhua.
Voiam să-ţi mulţumesc.
Nu te angajează nimeni pe criza asta.
Eram sigură că eu...
Ştiu că generozitatea acestei firme se datorează conducerii ei.
Aşa că îţi mulţumesc. Îţi sunt atât de recunoscătoare.
Bine.
Ne bucurăm să te avem printre noi.
Acum vă rog să mă scuzaţi, mă duc să elimin o piatră la rinichi.
O să te întreb prima oară...
Deoarece susţinem argumentul nebuniei,
unii oameni se întreabă dacă eşti conştient de ce ţi se întâmplă.
- Eşti conştient? - Da.
Şi ce se întâmplă, Matthew?
Sunt judecat pentru împuşcarea acelor puşti.
- Şi ştii de ce eşti acuzat? - De crimă.
Iar tu nu ai negat niciodată împuşcarea lor, nu-i aşa?
Dar am negat că e o crimă.
Era crimă, dacă nu era justificată, dar ei mi-au ucis fratele.
Ţi-ai iubit fratele foarte mult.
L-ai iubit foarte mult, nu-i aşa, Matthew?
Nu vreau să vorbesc despre el. E mort.
Bine, hai să ne întoarcem puţin în timp.
Hai să vorbim despre părinţii tăi.
Nu vreau să vorbesc despre ei.
Recunosc că asta îmi îngreunează misiunea.
Pentru că eu încerc să permit juriului să afle câte ceva despre tine.
Din ce ştiu, fratele tău a însemnat totul pentru tine,
poate cu excepţia părinţilor tăi.
Nu vreau să vorbesc despre fratele meu.
Fratele meu e mort. Puştii ăia l-au ucis.
De asta i-am împuşcat.
Cred că ţi-a fost tare greu să faci asta.
Ne poţi spune ce ai simţit, când i-ai împuşcat?
Îţi aminteşti când i-ai împuşcat, Matthew?
Matthew, îţi aminteşti când i-ai împuşcat
pe aceşti trei băieţi şi pe Janice Carroll?
Nu.
Dar...
ştiu că am făcut-o.
Bine. Ne poţi spune...?
Nu vreau să vorbesc despre fratele meu, bine?
E mort! E mort şi el nu vrea...
Ce nu vrea el?
Vorbeşte cu tine chiar acum, Matthew?
Taci din gură.
Nu eşti de încredere.
Dar eu sunt, Matthew?
Brian are încredere în mine?
Vreau să plec acasă acum.
Vă rog. E... e timpul să plec acasă.
Dnă judecător, cred că ne oprim aici.
Mulţumesc, Matthew.
Câteva întrebări doar, Matthew.
De fapt, o să te rog să răspunzi cu da sau nu,
deoarece văd că-ţi este greu.
După moartea fratelui tău,
te-ai întâlnit cu poliţiştii
pentru a discuta despre posibila punere sub acuzare
a băieţilor pe care îi consideri responsabili. Corect?
Da.
Şi ai fost foarte dezamăgit, apoi furios,
că băieţii nu au fost puşi sub acuzare.
După trei săptămâni de la această dezamăgire,
ai solicitat un permis port-armă, dar nu l-ai primit,
deoarece aveai numai 17 ani.
- Adevărat? - Da.
Apoi, ai procurat o armă de la o cunoştinţă.
După care, prin intermediul reţelelor de socializare
şi datorită cunoştinţelor tale de calculator,
ai aflat orarul acestor băieţi?
- Da? - Da.
În continuare, ai aflat că se întâlneau în fiecare miercuri, la ora 11:15,
în faţa unei case a unei fraternităţi.
- Adevărat? - Da.
Ai elaborat un plan, ca să te duci la acel loc,
la ora potrivită şi să-i împuşti.
Plan pe care l-ai dus la îndeplinire.
Adevărat?
Da.
Asta e tot.
Nu pot să nu remarc ironia acestui caz.
Înghiţim zilnic tot felul de otrăvuri
şi aici avem o persoană care produce
legume sănătoase, naturale, bune pentru noi, bune pentru planetă,
iar el este dat în judecată.
Suntem o societate care are o relaţie specială cu cei morţi.
Motivul pentru care mergem la înmormântări
este să ne prezentăm respectul faţă de nişte oameni
cu care nu vorbeam deloc, cât trăiau.
Da, ţinem la morţii noştri.
Am face moarte de om pentru ei. De fapt, chiar asta facem.
Numai în această ţară, îngropăm anual milioane de tone de lemn.
Peste 100.000 de tone de bronz, oţel, cupru,
peste un milion de tone de beton,
peste patru milioane de litri de formaldehidă.
În fiecare an, îngropăm aşa ceva în pământul nostru.
Ca să nu mai spunem că am defrişat peste un milion de hectare
pentru a face cimitire, după care
am aruncat peste tot pământul ăsta pesticide otrăvitoare.
Ucidem planeta, ne ucidem pe noi, pentru a ne onora morţii.
Dar ceea ce nu facem...
e să fertilizăm roşiile cu morţii noştri.
Dnă Harrington, dacă acest caz ajunge în faţa unui juriu,
probabil că-l vor pune la zid pe pârât.
De aceea, nu o să permit ca acest caz să ajungă în faţa unui juriu.
Din ce am auzit despre mama dvs,
cred că s-ar simţi onorată să fie astfel redată pământului,
şi, din moment ce ea nu e aici,
o să vă spun ceea ce probabil v-ar fi spus şi ea:
treceţi peste asta.
Cazul e respins.
Este că-l iubim pe judecătorul ăsta?
Mi-ai salvat afacerea.
Mulţumesc.
Nu a făcut-o pe fondul unei crize.
A fost meticulos tot timpul:
pe durata planificării, pregătirii şi punerii în executare.
A fost o acţiune meticuloasă, chibzuită şi premeditată,
pusă la cale de acuzat, ca să înfăptuiască o crimă din răzbunare.
S-a trezit în acea dimineaţă, şi-a verificat calculatorul,
şi-a pregătit micul dejun, s-a îmbrăcat, s-a dus la şcoală,
a respectat toate regulile de circulaţie până acolo.
Acum, după ce şi-a atins scopul,
le spune doctorilor că aude oameni morţi.
Nebunie.
Nu mă îndoiesc că acuzatul a suferit o tragedie teribilă
şi că a îndurat multă durere.
Mulţi trec prin aşa ceva,
dar asta nu înseamnă că e în regulă să luăm legea în mâinile noastre,
să ne luăm o armă, să învăţăm să o folosim,
după care să aplicăm legea talionului.
Nu e în natura noastră,
indiferent că susţinem că auzim voci sau nu.
Matthew a ucis, dar asta nu îl face un ucigaş.
Ne gândim la nebunie ca la o criză de moment.
"Şi-a pierdut minţile." "A cedat."
"A luat-o razna, vorbeşte limbi străine."
E mult mai greu să vedem nebunia ca pe o afecţiune cronică,
cu o evoluţie minuţioasă uneori,
dar exact asta s-a întâmplat aici.
Prima oară i-au fost ucişi părinţii,
apoi, când a murit şi fratele lui...
Matthew a început să delireze.
S-a declanşat psihoza, iar, în cele din urmă, a intrat
într-o stare psihotică floridă
şi aţi văzut ce s-a întâmplat.
Tânărul ăsta şi-a irosit viaţa.
Ăsta nu e un comportament meticulos.
E nebunie. Suferea de o criză.
Ăsta nu e un comportament ordonat.
E nebunie.
L-aţi văzut în acea înregistrare.
L-aţi văzut chiar aici, în acest scaun.
Nu a fost capabil să declare ceva în interesul lui.
Părea nebun, nu-i aşa?
Pentru că asta este.
Vă înţeleg dorinţa sau nevoia de a-l vedea în închisoare.
Când eram în liceu...
a venit un bărbat în campus şi a început să tragă.
A omorât nouă oameni, printre care şi prietena mea cea mai bună,
ce stătea exact lângă mine.
Încă îi mai văd faţa.
Şi încă...
încă îi mai văd faţa ucigaşului.
Ştiu din proprie experienţă
cât de greu ne este să trecem peste dorinţa de răzbunare.
Matthew Gayles este bolnav.
Şi eu, ca şi voi, nu vreau să-l văd liber pe străzi,
dar el e bolnav.
Dacă vreţi să-l închideţi, e în regulă.
Închideţi-l, însă, într-un loc unde să primească ajutor.
Practic, lucrezi fie jos, fie sus, după cum e nevoie.
- Bine. - Îţi sugerez să te concentrezi
în primul rând pe magazinul de pantofi.
Avem nişte probleme administrative.
S-ar putea să fie nişte probleme cu personalul ce trebuie rezolvate.
Vorbim despre asta, după ce te aranjezi.
Bine, asta a fost primirea oficială.
Nu sunt prea multe reguli. Programul e între 8 şi 18.
Lucrezi fie aici, fie jos, la magazinul de pantofi.
Ţinuta vestimentară trebuie să fie plăcută şi prezentabilă,
iar tu aşa arăţi tot timpul.
Orice îţi dau de făcut, faci şi, mai presus de toate,
stai departe de penisul lui Adam.
Ai priceput?
- Harry, m-am gândit la ceva. - Nu iese nimic bun din asta.
Cred că toţi cei din acest birou ar trebui să se angajeze
că vor apela la o înmormântare eco, ca să salvăm planeta.
Las-o baltă.
Eu nu vreau să fiu îngropată.
Când mor, vreau să fiu aruncată în ocean.
Măcar să hrănesc peştii.
- În ocean, ca Osama bin Laden? - E felul meu de a-mi plăti tributul.
Lasă rechinii să mă rezolve.
- Cum s-a descurcat? - Grozav.
- Serios? - Nici că se putea mai bine.
Nu a cerut juriului să-l placă sau să-l ierte,
ci doar să vadă că e un om bolnav.
Harry, nu mi-au plăcut comentariile tale despre penisul meu.
Stai calm, ar trebui să te bucuri
că, în sfârşit, vorbeşte cineva despre el.
Ollie, procurorul vrea să ne întâlnim.
Dacă pledează vinovat, îi ofer 20 de ani pentru fiecare crimă.
- Pentru toate. - Pentru fiecare.
- 60 de ani? - Dar rămâne în viaţă,
- ceea ce nu e atât de sigur acum. - Omor prin imprudenţă
şi suntem de acord cu cinci ani într-o clinică de specialitate.
- Haide, Kathryn. - Zece ani pentru toate crimele.
Da, chiar dacă aş putea să prezint oferta asta Hosannei,
nu aş putea să o prezint publicului.
Vă ofer zece ani pentru fiecare crimă. Mai puţin de atât nu pot.
Nu!
Matthew, ştiu că 30 de ani pare mult.
Nu vreau să stau 30 de ani în puşcărie. Mai bine mor.
S-ar putea ca asta să fie alternativa.
Dacă eşti găsit vinovat, poţi fi condamnat la moarte.
Fratele meu mi-ar spune să lupt.
Ceea ce ai şi făcut.
Fratele tău ţi-ar spune, însă, şi să-ţi scapi viaţa.
Poate că ar trebui să obţinem numirea unui curator.
Nu, dacă a fost considerat apt să stea în judecată,
nu vom obţine numirea unui curator. E numai decizia lui.
Nu accept 30 de ani. Să vedem ce vor spune juraţii.
Păi, o să vedem chiar acum. S-a întors juriul.
Dle preşedinte, aţi ajuns la un verdict unanim?
Da, dle judecător.
În cauza Statul Ohio vs Matthew Jamison Gayles,
la cele trei capete de acuzare pentru omor grav
şi la capătul de acuzare pentru tentativă de omor,
noi, juriul, îl găsim pe acuzatul
Matthew Gayles
vinovat.
Acuzatul va fi reţinut.
Sentinţa se va pronunţa marţea viitoare, la ora 3:00.
- Să mergem. - Dlor juraţi, misiunea dvs s-a sfârşit.
Vă mulţumim, sunteţi liberi.
Şedinţa se suspendă.
Cu agravante?
La toate cele trei capete.
Sentinţa se pronunţă săptămâna viitoare.
- La ce te aştepţi? - Destul de probabil, execuţia.
Trei liceeni nevinovaţi au fost raşi de pe faţa pământului.
Uite, eu...
În primul rând, condoleanţe.
În al doilea rând, dacă va fi condamnat la moarte,
crezi că puştiul va fi de acord cu o înmormântare eco?
E o cale spre mântuire.
Nu e momentul, Tommy.
- Ea cum se simte? - Cred că bine.
- Cum te simţi? - Bine.
Ne aşteptam la asta, Ollie.
Hai să ne concentrăm pe sentinţă şi să încercăm măcar să-i salvăm viaţa.
Dacă are vreo importanţă, să ştii că eu cred că te-ai descurcat grozav.
Da, şi cu ce folos?
- Cassie, nu sunt psiholog. - Mulţumesc Domnului pentru asta.
Mi se pare că ai strâns multe în suflet cu cazul ăsta.
Nu e uşor să scapi de asta.
- Sunt bine. - Ba nu, nu eşti.
Ba da.
Ai avut două săptămâni groaznice.
Aşa e.
Slujba asta e împuţită rău,
mai bine nu aş fi plecat din procuratură.
Dacă ai nevoie de ceva, îmi spui.
Mulţumesc.
Ollie?
O bere, poate.