Îţi sunt recunoscător că ai acceptat să mă primeşti.
- Kim. - Tommy.
Scumpa mea Kim.
- Ajunge. - Am o clientă plăcută de public.
Mulţi văd chiar în ea o eroină.
Am o procuroră miloasă, pe care o consider una din eroinele mele.
Cel puţin, sexual.
Cred că putem găsi o soluţie,
care să reflecte atât eroismul agreabilei mele cliente,
cât şi mila ce curge adânc înăuntrul venelor procurorei.
20 de ani.
Probabil trebuie să cauţi ceva mai adânc.
- Kim... - 20 de ani.
Dumnezeule, vorbim de o femeie ce încerca să-şi hrănească copiii.
O mamă singură, disperată să-şi întreţină familia.
Nu înţelegi?
Da, nu sunt sigură ce ar fi de compătimit aici,
dar ştiu sigur cum arată o spărgătoare de bănci.
- Cinci ani. - O ofertă mai bună. 20.
Nu are cazier, nu are antecedente, nici o altă încălcare a legii.
Bine punctat. De trei ori. 20 de ani.
Şi cine o să aibă grijă de copiii ei, te-ai gândit la asta?
De ce nu vorbeşti cu persoana care ar fi avut grijă de ei
pentru acei cinci ani,
şi vezi dacă nu poate să o facă pentru încă 15 ani.
Ultima ofertă.
Bine, e timpul să ne punem capul la contribuţie.
Am nevoie de toată lumea în sala de şedinţă imediat.
- Stai puţin! - Harry, am o criză.
Kim Mendelsohn nu cedează deloc în cazul jafului de la bancă.
Trebuie să vin cu ceva deosebit şi trebuie să o fac repede.
- Tu, isteaţo, dă-mi o idee. - Ce spui de starea de necesitate?
Ar fi mers, dacă nu ar fi avut nici o altă soluţie,
dar mă îndoiesc că ţine asta, în cazul jafului unei bănci.
- Auto-ajutorare? - Merge în cazurile civile, nu în penale.
- Un verdict contradictoriu? - Haide, isteaţo, ce ai?
Îmi place.
Ai spus că şi-a pierdut toţi banii, din cauza crizei imobiliare.
Da, aşa e. Continuă. Ce e?
Există o teorie, dar e folosită în cazurile cu droguri.
Perfect! O să mergem pe asta.
Se numeşte, şi să nu râdeţi,
teoria conduitei defectuoase a guvernului.
Poftim?
Practic, se susţine că dacă acţiunile guvernului
sunt atât de defectuoase, s-ar încălca principiile fundamentale ale echităţii,
dacă făptuitorul ar fi pus sub acuzare.
- Chiar există teoria asta? - E o apărare afirmativă.
Trebuie să o susţii, dar da, există.
Se foloseşte în cazurile cu droguri.
De obicei, în cazul raziilor abuzive ale poliţiei.
Conduita guvernamentală defectuoasă.
Ai putea susţine că guvernul
a avut un rol important în prăbuşirea pieţei imobiliare,
producând clientei tale o stare de disperare, ceea ce...
Poţi să mi-o împrumuţi? Te rog?
Bine, Adam, să-i dăm drumul.
Să mergem în biroul meu.
Şcoala refuză să ofere vreun cent.
Sau vreo scuză.
Se tem că orice recunoaştere a vinei le-ar atrage răspunderea.
Atunci, continuăm.
Susan...
nu o să câştigi, dacă dai în judecată un liceu,
pentru că au fotbal american în programă.
De ce ne-ai acceptat cazul, dacă tu...
L-am acceptat pentru că mi s-a părut că urmăriţi
nişte despăgubiri din partea liceului,
şi, sincer, credeam că le pot obţine, dar se pare că nu pot.
Prefer să intentăm proces şi să pierdem, decât să renunţ.
Măcar o să atragem atenţia asupra acestei situaţii.
Probabil că nici nu o să ajungem la proces.
După declaraţia lui Susan, cred că vor solicita o soluţionare sumară,
adică vor solicita judecătorului să respingă cererea,
înainte de a ajunge în faţa unui juriu.
Mă tem că declaraţia ta va scoate la suprafaţă durerea ce...
Fiul nostru e mort.
Nu există durere mai mare.
Vrem să continuăm.
Harry's Law 2x09 - Head Games
Aceasta este ea, când a intrat şi, după cum vedeţi, mi-a dat un bileţel.
- Vă amintiţi ce scria în bilet? - Că e un jaf şi că e înarmată.
Şi că trebuie să golesc sertarul şi să-i dau ei toţi banii.
Şi ce aţi făcut?
La început, nu am luat-o în serios.
O cunoşteam pe această femeie.
Fusese în bancă de mai multe ori, era una din clientele noastre.
Nu avea nici mască sau...
M-am gândit că e vreo glumă,
dar, apoi, lucrurile au devenit foarte neplăcute.
Cred că recunoaştem cu toţii ce e ăla,
- dar vă rog să ne spuneţi dvs. - Un revolver.
Şi v-a spus ceva, când l-a îndreptat către dvs?
Mi-a spus că arma e încărcată
şi că o va folosi, dacă nu-i îndeplinesc cerinţele.
Şi după asta?
I-am dat toţi banii din sertar şi a plecat.
Femeia care v-a jefuit se află astăzi în această sală?
- E acuzata. - Sunteţi sigură?
- Fără nici un dubiu. - Mulţumesc.
- Aţi spus că-mi ştiaţi clienta? - Da, era o clientă obişnuită.
De fapt, în ultimii doi ani, a venit la bancă aproape zilnic, nu?
Da, am văzut-o des.
Se întâlnea cu directorii, cu ofiţerii de credite şi aşa mai departe.
Şi ştiţi care era obiectul acestor întâlniri?
Am înţeles că banca îi vindea silit casa, iar ea încerca să găsească o soluţie.
Şi a găsit vreo soluţie, din ce ştiţi dvs?
Din ce ştiu eu, nu.
- Banca a executat-o silit? - Da.
- I-au luat casa. - Da.
Aţi spus că nu a purtat o mască în timpul incidentului.
Putem vedea cu toţii că nu a purtat o mască.
I se vedea faţa cât se poate de clar.
Dădea impresia că nici nu-şi dorea să scape, nu-i aşa?
Dar a scăpat cu aproape 60.000.
Dar părea că voia mai mult să exprime ceva, decât să fure.
Obiecţie!
Martorul nu poate aprecia care era intenţia acuzatei.
Se admite.
Dră Russert, când i-aţi dat banii clientei mele,
i-aţi spus ceva, nu-i aşa?
Eram puţin şocată.
Ce i-aţi spus? Vă amintiţi?
Cred că i-am şoptit ceva de genul...
"Bravo ţie."
Adam, te-a sunat drul Ira Gold, de la Universitatea din Boston.
- Serios? - A spus să-l cauţi.
Bine, mulţumesc.
- Ţi-ai aranjat totul? - Totul e în regulă.
El e fiul meu, conducătorul de joc.
E pe cale să preia balonul.
Se dă în spate ca să arunce, are loc un contraatac şi...
este placat.
Vedeţi cât de greu se ridică. Pare nesigur pe picioare.
- Dar s-a ridicat? - Da.
- Şi a ieşit singur în afara terenului? - Da.
Dar, cinci minute mai târziu, a leşinat.
A fost dus la spital, unde a murit.
Dnă Duggin, din nou, îmi pare foarte rău.
Din momentul în care fiul dvs a fost accidentat,
antrenorul şi şcoala au reacţionat corespunzător?
Dacă au reacţionat corespunzător?
Mă refer la faptul că,
odată ce a fost clar că e accidentat,
l-au scos din joc şi au acţionat responsabil.
Părerea mea e că sunt iresponsabili că au fotbalul în programă.
Nu a mai fost lăsat să joace,
odată ce s-a constatat că e accidentat.
Din ce ştiu eu, nu.
Nu vreţi să susţineţi că programul de fotbal
oferit de McKinley este mai periculos
decât programele oferite de alte licee.
S-ar putea să fie.
Bine.
Aveţi vreo dovadă în sensul ăsta?
Fiul meu e mort.
Bine.
Fiul dvs, Phillip, precum şi dvs, ştiaţi că fotbalul e un sport violent.
Ştiam că fotbalul e un sport de contact,
că au loc ciocniri între jucători.
Aţi semnat o exonerare de răspundere la începutul sezonului.
Phillip a venit acasă cu o grămadă de formulare,
pe care le-am semnat,
dar nu eram conştienţi că fotbalul îţi poate pune viaţa în pericol.
Dnă Duggin, se joacă fotbal de foarte mult timp.
La fel ca şi fumatul.
Dar odată ce s-a descoperit că fumatul cauzează cancer şi moarte,
pericolul a fost făcut public tuturor americanilor.
Aşa ar fi trebuit să se facă şi în cazul fotbalului, dar nu s-a făcut.
Deci dacă aţi fi fost avertizată
cu privire la periculozitatea fotbalului, nu ai fi avut nici o problemă cu asta.
Nu am spus asta.
Dar frumoasă încercare.
Ca să clarificăm,
dvs nu aveţi ceva împotriva liceului McKinley,
cât împotriva fotbalului în sine.
Fiul meu a fost ucis, în timp ce participa la programul de fotbal
al liceului McKinley.
Era sub directa îndrumarea a antrenorului liceului.
Acum e mort.
Deci, da, dle, am o problemă cu liceul McKinley.
Era foarte supărată că o executăm,
şi la fel eram şi noi.
Era o clientă apreciată şi toţi o compătimeam.
Dle Gray, ne puteţi spune de ce aţi ales să o executaţi?
E foarte simplu, nu-şi mai putea plăti ratele.
I-am acordat câteva amânări,
deoarece, cum am spus, era o clientă apreciată,
dar, la un anumit moment...
Şi când v-aţi decis să o executaţi...
Şi-a pierdut minţile
şi ne-a ameninţat că asta nu o să se termine aşa.
Câteva luni mai târziu, s-a întors la bancă,
fluturând o armă şi aţi văzut înregistrarea.
Mulţumesc, dle.
Înregistrarea nu ne spune toată povestea, nu-i aşa, dle Gray?
Nu prea înţeleg ce vreţi să spuneţi.
Sunt sigur că vă daţi seama.
Dvs aţi fost cel care a negociat condiţiile creditului
cu care clienta mea şi-a cumpărat casa, nu-i aşa?
- Da. - O casă pe care nu şi-o permitea.
Nu e adevărat.
Era o mamă singură, ce lucra jumătate de normă,
şi îşi completa veniturile cu o pensie alimentară modestă,
ce putea fi modificată de instanţă.
Prezenta un risc crescut de neplată şi, cu toate astea,
i-aţi oferit afacerea vieţii ei.
- Obiecţie. - Se respinge.
Fără avans, cu plata dobânzii la început
şi cu o dobânda variabilă de trei procente. O ofertă fantastică!
S-ar putea spune că era o ofertă prea bună, ca să fie adevărată.
Şi aşa a şi fost.
Obiecţie! Nu discutăm aici condiţiile creditului.
Dnă judecător?
Încercaţi să vă limitaţi.
Ştiaţi că nu-şi va putea păstra casa. De fapt, ăsta a şi fost planul, nu?
Cu siguranţă nu.
Ea îşi plătea ratele, dvs vă încasaţi dobânda,
dacă nu-şi plătea, îi luaţi casa.
Aveţi idee cât au pierdut băncile...
Pentru că s-a întors împotriva voastră, când s-a prăbuşit piaţa imobiliară!
Nu am încercat să ne păcălim clienţii!
Aţi ridicat dobânda la 13%,
condiţionată de o imensă plată restantă la final...
Dobânzile noastre au crescut odată cu dobânda de referinţă.
- Era o dobândă variabilă! - Aţi avertizat-o despre asta?
Avea avocat, pentru numele lui Dumnezeu!
Eraţi bancherul ei, aveaţi o relaţie în derulare cu ea.
Aţi văzut cum evolua piaţa.
I-aţi spus să poate ar trebui să se gândească
că dobânda va creşte?
Nu, asta nu face parte din planul dvs de afaceri, nu?
Planul era să-i luaţi banii, după care să-i luaţi casa.
- Obiecţie! - Se admite.
Banca dvs, Heritage Union, este o subsidiară a băncii J.P. Morgan,
- am dreptate? - Da.
Care a primit un ajutor de stat de miliarde.
Când aţi avut probleme, guvernul v-a dat un ajutor de stat,
ca dvs să vă ajutaţi clienţii.
Dar când Elaine Lister a venit la dvs,
în loc să o ajutaţi...
...i-aţi luat casa.
A fost foarte bine, nu mă înţelege greşit,
dar apărarea noastră priveşte conduita guvernului, nu a băncii.
O să ajung şi acolo, dar trebuia să fac o introducere.
La un anumit moment, vreau să o abordez din nou pe Kim
şi voi avea nevoie de ajutorul tău.
Mie nu o să-mi facă nici un favor,
aşa că, atunci când va veni momentul,
o să te rog să vorbeşti tu cu ea, ca de la un procuror la altul.
Pe cine crezi că păcăleşti? Femeia aia a fost înregistrată.
Nu te băga în asta, dacă nu te deranjează.
Şi chiar dacă te deranjează.
De asemenea, aş vrea să o audiezi tu pe Elaine.
Serios?
Vreau ca juriul să se focalizeze numai pe povestea ei.
Când va depune mărturie, vreau ca juriul să nu se uite decât la ea.
Eu am tendinţa să atrag atenţia juriului. Pe tine nu o să te bage în seamă.
Am priceput. Mulţumesc.
Chunhua.
Ollie Richard. Nu ne-am cunoscut oficial.
- Bună. - E totul în regulă? Te-ai instalat?
Da. Toată lumea a fost atât de drăguţă.
- Mulţumesc. - Da.
Da, e o echipă grozavă.
Poate bem o cafea împreună,
să-ţi prezint rapid departamentul de litigii.
Ar fi grozav. Mulţumesc.
Ce?
Dnă Korn, fiţi serioasă.
Am fost la fel de sceptică ca şi dvs, dle judecător.
Apoi am început să revăd datele.
Practic, toate liceele din America au programe de fotbal.
Ceea ce face ca problema să fie şi mai extinsă.
Şi credeţi că veţi putea interzice asta printr-o decizie judecătorească?
Nu chiar.
Sper doar să observaţi că clienţii mei au fost prejudiciaţi
şi că îşi pot găsi dreptatea doar prin tribunal.
Iar eu sper, dle judecător,
că instanţa va găsi o cale să îmbine compasiunea
cu pragmatismul legilor în domeniu.
Legi ce sunt pe cale să se schimbe.
Dna Korn, am o mulţime de dosare în lucru.
Dle judecător, măcar să-l audiaţi pe medicul curant.
Dacă şi după asta veţi dori să respingeţi acest proces, asta este.
Tot ce vă cer e ca decizia dvs să fie una întemeiată.
Un singur martor. La ora 2.
Dnă Korn, un singur martor înseamnă unul singur.
Da, dle judecător.
Mulţumesc.
Prima oară îl audiem pe medicul curant.
Apoi îl audiem pe expertul de la Universitatea din Boston,
dacă ajunge la timp aici.
Harry, judecătorul a spus un singur martor, l-ai auzit.
Serios? Eu am auzit "câte un martor pe rând".
Pregăteşte-l pe medic să intre primul,
apoi pe doctorul de la BU.
Judecătorului Gillot nu-i plac chestiile astea.
Nu avem nevoie să te reţină pentru sfidarea curţii.
Adam, de cât timp faci asta?
Începem cu medicul curant. Continuăm cu tipul de la BU.
Mulţumesc. Suntem recunoscători.
Mulţumesc din nou. În ordine, la revedere.
Tipul de la BU se urcă acum în avion.
Asta, dacă judecătorul îl va lăsa să depună mărturie, ceea ce...
Spun doar că judecătorul a zis un singur martor.
Unde e Chunhua? Trebuie să se ocupe de transport.
A ieşit la o cafea.
Cu Oliver.
Poftim?
A vrut să-i arate cum merg lucrurile pe aici.
Bun băiat, Ollie ăsta.
- Îşi ajută colegii. - E secretara mea.
Sunt sigur că se vor întoarce.
Ce se întâmplă aici?
- Pregătim declaraţia lui Elaine. - Nu o să faceţi asta.
Pleacă, Elaine. Ne vedem la tribunal.
Tommy!
Pleacă, Elaine. Ne vedem la tribunal.
Nici măcar nu am început.
Foarte bine. Haide, pleacă.
Nu sunt familiarizată cu povestea ei.
- Trebuie să o pregătesc. - Vrei să-i ştii povestea?
Povestea ei se bazează pe emoţii, durere, mânie.
Dacă storci asta din ea acum,
nu o să mai aibă nimic de spus, când va depune mărturie.
Trebuie să fie ca o oală sub presiune,
care să explodeze în sala de judecată, nu aici.
Dar trebuie să ne pregătim.
Cassie, dacă aş fi crezut că e dificil, nu te-aş fi lăsat pe tine să o faci.
Am priceput.
Fă totul cât mai simplu. Întreab-o doar ce s-a întâmplat.
Las-o să spună juriului ce i-au făcut ei.
Şi să nu atragi atenţia.
Până a ajuns la Urgenţă, intrase deja în comă.
A murit 40 de minute mai târziu.
Am văzut înregistrarea acelui placaj.
Nu a părut atât de violent.
E puţin probabil ca doar acea lovitură să-l fi ucis.
La autopsie, creierul lui prezenta urme ale unor leziuni anterioare.
Phillip a murit probabil din cauza unui aşa-numit sindrom al impactului secund,
care poate fi fatal.
Odată ce ai suferit o comoţie,
orice altă comoţie ulterioară este exponenţial mai periculoasă.
Înainte de asta, fusese tratat pentru vreo comoţie?
Nu, dar ne-am dat seama acum
că creierul jucătorilor este afectat de ceea ce noi numim micro-comoţii.
Micro-comoţii?
Genul de lovituri pe care jucătorii le ignoră, de obicei.
Şi credeţi că asta a păţit Phillip?
Când i-am autopsiat creierul, am găsit urmele
unei encefalite cronice traumatice.
Leziuni cerebrale.
Înainte, credeam că encefalita e cauzată de lovituri puternice, violente,
dar acum ne-am dat seama că creierul jucătorilor e afectat
de expunerea cumulată la aceste micro-comoţii repetate.
Vorbiţi despre...
Vorbesc despre jocul de fotbal, dnă Korn.
Fotbalul de zi cu zi.
Puteţi afirma cu certitudine
că Phillip Duggin a murit din cauza fotbalului?
Pot spune cu certitudine că am găsit în creierul său
o proteină numită tau, ce apare la traume.
E posibil să fi suferit de vreo malformaţie genetică?
E posibil, dar...
Mulţumesc. Şi nu orice fotbalist
ajunge să sufere de demenţă sau encefalită ori...
La autopsii, am găsit proteina tau în creierele fotbaliştilor...
Dar aceste studii nu sunt concludente.
Sunt făcute, de obicei, asupra jucătorilor bolnavi de demenţă,
dar nu toţi jucătorii suferă de aşa ceva.
- Nu am dreptate? - Dar asta nu înseamnă
că nu sunt puţin afectaţi.
Din nou, dacă vă uitaţi la studii...
Mulţumesc, dar declaraţia dvs priveşte concluziile dvs,
ceea ce aţi găsit în urma examinării lui Phillip Duggin.
Opinia dvs privind acest sindrom al impactului secund
nu este decât o teorie, nu-i aşa?
Este opinia mea medicală.
Ce se bazează pe faptul că i-aţi găsit proteina tau în creier
şi pe faptul că a ajuns la Urgenţă într-un echipament de fotbal,
dar nu puteţi afirma fără nici un dubiu
că a murit din cauza exclusivă a unei accidentări suferite la fotbal,
- nu-i aşa? - Nu pot spune asta sigur, dar...
Mulţumesc.
Dle judecător, aş dori să mai chem un martor.
Poftim?
În timpul declaraţiei medicului,
s-au făcut numeroase trimiteri
la studii actuale privind impactul fotbalului asupra creierului.
Am fi putut audia şi acest martor cu privire la studiile menţionate,
dar nu ar fi mai bine să audiem chiar pe unul din doctorii
care au realizat aceste studii?
Pentru a fi cât mai exacţi.
De la aeroport, îl aduci direct la tribunal.
Îl pregătesc acolo repede.
Îl aşteaptă un şofer, e totul pregătit.
Ollie, scuză-mă.
- Ai o clipă? - Sigur.
Ce a fost asta?
Ce?
Voiai acum? Scuze, nu am...
- Vrei chiar acum? - Chunhua e secretara mea.
Am avut nevoie de ea mai devreme şi nu era aici
pentru că tu ai scos-o din birou.
Te-aş ruga ca, de acum înainte, să discuţi prima oară cu mine asta.
Bine.
Parcă doar ce aţi fost la o cafea.
Da, aşa e, scuze. Da, am fost la o cafea.
Beau cam multă cafea.
Altceva?
De ce ai ieşit la o cafea cu Chunhua?
Am vrut să-i prezint o imagine de ansamblu
despre cum merg lucrurile aici.
Politicile biroului, prostii de genul ăsta,
care e ierarhia, care sunt şefii,
care sunt subordonaţii, chestii d-astea.
Nu vreau să mai ieşi la cafea cu secretara mea.
M-ai auzit? Nu sunt de acord cu asta.
- Ai priceput? - Da, scuze.
La prânz?
E în ordine dacă o scot la prânz?
Dumnezeule.
- Totul e pregătit. Să mergem. - Ai citit studiile alea?
Nu pe toate, dar e destul de rău, ştiu.
- Eşti gata? - Să-mi iau geanta.
Doctorul Gold e la tribunal. I-am spus că sunteţi pe drum.
Bine, mulţumesc.
Chunhua, nu vreau să mai ieşi la cafea, prânz sau orice altceva
cu Oliver Richard. Bine? Nu-mi place asta.
Bine.
- De ce? - Poftim?
De ce nu vrei să mai ies la cafea cu Oliver Richard?
Nu cred că e o idee bună. Hai să ne oprim la asta.
- E totul gata? - Să-i dăm drumul.
Prima dată, şi-a pierdut slujba soţul meu, ceea ce...
a pus o mare presiune pe căsnicia noastră.
În cele din urmă, am ajuns la...
După divorţ, cu banii din partaj, am putut să-mi iau o căsuţă.
- În Richmond? - Da.
Şcolile erau bune acolo, aşa că...
Am trei copii.
Voiam să le ofer o educaţie bună, aşa că m-am mutat în Richmond.
După care, a venit criza din 2008.
Mi-am pierdut slujba, iar soţul meu nu a mai putut să-mi plătească pensia.
Şi, aşa, dintr-odată...
Nu ai mai putut să-ţi plăteşti ratele.
Da, aşa că m-am dus la bancă. Ei mi-au spus că şi ei au probleme.
Ce s-a întâmplat în continuare?
M-am rugat la Dumnezeu.
Dar un prieten care lucrează la o bancă mi-a spus:
"Lasă-l pe Dumnezeu.
Roagă-te să se aprobe ajutorul de stat pentru bănci."
Mi-a spus că dacă guvernul va ajuta băncile,
băncile vor putea să ne salveze.
Apoi, când ajutorul de stat a fost aprobat,
când am văzut titlurile...
"Congresul aprobă ajutorul de stat"...
I-am mulţumit lui Dumnezeu pentru asta.
L-am sunat pe dl Gray, sperând la un ajutor,
dar el mi-a spus că da, e adevărat că au primit ajutor de la guvern,
dar nu au cum să ne ajute şi pe noi din banii ăia.
- Şi ce ai simţit atunci? - Nici nu vă închipuiţi.
Timp de 20 de ani, am fost clienta lor fidelă,
iar atunci când am avut nevoie de ajutor,
tot ce mi-au spus a fost:
"Scuze. Luăm noi cheile de la casă acum."
Mi-am sunat congresmenul şi am primit acelaşi răspuns:
"Scuze, dar banii din ajutorul de stat nu sunt pentru tine."
Numai oamenii importanţi şi-au primit ajutorul.
Numai cei de pe Wall Street.
Şi după asta?
Am încercat să trec peste asta, chiar am încercat, dar nu am putut.
Cu cât mă gândeam mai mult, cu atât deveneam mai mânioasă.
Au creat harababura asta cu schemele lor Ponzi,
apoi au primit ajutor şi trebuiau să folosească aceşti bani
ca să ajute oameni ca mine, dar ei ce au făcut?
Şi-au băgat banii mai adânc în buzunare
şi au început să-şi împartă bonusuri de milioane de dolari.
Atunci, m-am hotărât să iau problema în mâinile mele.
Blestemată să fiu,
dar nu-mi las copiii fără casă sau să moară de foame.
Şi ce ai făcut?
Mi-am luat arma şi m-am dus la bancă.
M-am uitat direct în ochii casierei şi i-am spus:
"Am nevoie de bani, ca să-mi hrănesc copiii."
"Dă-mi banii."
Şi mi i-a dat.
Apoi am plecat.
Înţeleg de ce învinovăţeşti băncile, dar de ce şi guvernul?
Guvernul a permis toate astea.
Prima dată, pentru că nu a reglementat activitatea băncilor,
le-a lăsat să facă ce vor.
Apoi, le-au dat 700 de miliarde ca să facă ce vor cu banii.
Iar băncile au păstrat banii.
Guvernul a permis asta,
iar acum toţi bancherii ăia bogaţi îşi cumpără case şi mai mari,
în timp ce oameni ca mine îşi pierd casele.
Guvernul e complice la toate astea.
E al naibii de corect să-i acuz şi pe ei!
Al naibii de corect!
Mulţumesc.
Nu mai am întrebări.
Nu am întrebări, dnă judecător.
Publicul ştie sacrificiile făcute de fotbaliştii profesionişti
şi asta e bine. Dar ce nu se ştie sunt efectele fotbalului asupra puştilor.
- Şi prin puşti vă referiţi la...? - La juniori: şcolari, liceeni.
Copiii nu ar trebui să aibă voie să joace fotbal american, pur şi simplu.
E o declaraţie destul de agresivă, dle doctor.
Jocul este cu atât mai periculos, cu cât e mai tânăr jucătorul.
De ce?
Deoarece creierul unui copil e încă în dezvoltare,
iar o leziune neurologică poate fi mult mai periculoasă.
Aţi făcut teste asupra acestui aspect?
Da. În cel mai recent studiu,
am studiat creierele a 21 de liceeni, jucători de fotbal.
Le-am făcut RMN-uri.
Le-am studiat, în special, deteriorarea funcţiilor cognitive
şi la toţi s-a observat diminuarea acestora.
- La toţi? - Da.
Ce e şi mai tulburător e că jumătate dintre ei nu sufereau de comoţii.
Adică nu prezentau simptomele clinice, nu aveau leziuni vizibile.
Chiar şi în cadrul acestui grup, funcţiile lor cognitive s-au diminuat.
Dar toţi aceşti băieţi avuseseră echipamentul de protecţie?
Căştile protejează doar împotriva leziunilor externe.
Comoţiile au loc în interiorul capului,
atunci când creierul se izbeşte de cutia craniană.
Cu cât echipamentul devine mai performant,
cu atât jucătorii se tem din ce în ce mai puţin.
Joacă cu mai multă dăruire şi astfel numărul leziunilor creşte.
Să ne referim la Phillip Duggin.
Aţi studiat rezultatele autopsiei sale?
Da.
S-a observat o acumulare anormală de proteine tau.
Aşa ceva găsim de obicei la bolnavii de Alzheimer.
Nu te aştepţi să vezi aşa ceva la un băiat de 16 ani.
Şi credeţi că au fost cauzate de fotbal?
Absolut.
Comoţiile erau toate frontale şi izolate,
ceea ce sugerează leziuni ale creierului,
cele mai multe fiind, probabil, micro-comoţii.
Adică?
Multe lovituri minore repetate în cap.
Acest sport nu este sigur.
Să spunem că un junior de la baseball primeşte o minge în cap.
Ar cauza apariţia proteinei tau în creier?
E posibil, dar în baseball leziunile nu au caracter repetitiv.
Dar o lovitură cu mingea în cap
- ar putea cauza o comoţie? - Desigur.
În hochei? Când te izbeşti de mantinelă?
La lupte, când eşti aruncat în cap?
Sunt sporturi ce pot cauza leziuni ale creierului?
Da, dar nici unul la fel de periculos ca fotbalul.
- Schiul? - Sunt multe sporturi care...
- La fotbal european, lovitura cu capul? - Ar trebui interzisă.
Ce spuneţi de competiţiile de majorete?
- Nu sunt un fan. - Boxul?
Ar trebui interzis.
Cursele de bob, de sanie, de maşini?
Sau haideţi să uităm de curse. Ce spuneţi de condusul unei maşini?
Statistic, ce e mai periculos:
să mergi cu maşina la piaţă sau să joci un meci de fotbal?
Statistic, condusul unei maşini e mai periculos.
Dar nu vreţi să spuneţi că ar trebui să interzicem maşinile.
Evident că nu o să interzicem şofatul.
Deci sunteţi dispus să vă modificaţi părerea,
în faţa unor argumente de bun simţ.
Sau, dacă nu, în faţa pragmatismului.
Obiecţie.
Retrag afirmaţia. Nu mai am întrebări.
Ce mai faci?
Te-a trimis Tommy la înaintare.
Haide, Kim.
Cinci ani de închisoare e o pedeapsă considerabilă.
Pentru jefuirea unei bănci?
Dacă ai în vedere toate circumstanţele. Le-ai avut în vedere?
Da.
- Chiar vrei 20 de ani? - Da.
Nu e genul tău să mergi ca Hosanna pe pedeapsa maximă.
Problema e, Cassie,
că voi nu vă consideraţi clienta ca fiind un risc pentru societate,
dar eu aşa o văd.
E o mamă fără antecedente penale.
Exact.
Ai văzut cum se uită la ea. O compătimesc.
Exact.
E ceva ce-mi scapă aici?
Gândeşte-te la asta.
În sporturi...
mai ales în cele de contact, te pândesc tot felul de pericole.
Hochei, majorete, schi, skateboard,
box, lupte... poţi să mori,
să rămâi paralizat sau să suferi o traumă cerebrală
la oricare din aceste sporturi.
Chiar şi când dai cu capul într-o minge de fotbal.
Şi sunt altele şi mai periculoase.
Avem paraşutism montan, parapante, sporturi extreme.
Ne-am uitat cu toţii la X-Games, o competiţie de-a dreptul nebună.
Presupun că putem să le interzicem pe toate.
Să fim mai siguri.
Dar sportul face parte din cultura noastră.
Mai ales fotbalul.
După cum aţi spus, practic orice liceu din America
oferă program de fotbal.
La facultate se organizează meciuri de bun venit.
Săptămâna trecută a fost Thanksgiving.
Aproape toţi americanii s-au uitat la fotbal, la televizor.
Este adânc înrădăcinat în cultura noastră.
De fapt, este cel mai american dintre toate sporturile noastre.
Iar ideea ca ar trebui interzis,
sau că o instanţă ar putea sancţiona
o şcoală pentru ca avea fotbal în programă...
Desigur, suntem alături de familia lui Phillip Duggin.
Au suferit o pierdere ireparabilă.
Dar Phillip a murit, făcând ceea ce iubea.
Să dai vina pe liceul McKinley pentru că au un program de fotbal...
nu este ceea ce trebuie făcut.
Iubesc acest sport, serios.
Şi e adevărat, nu-mi pot imagina o sărbătoare de Thanksgiving,
fără să mă uit la Detroit Lions sau să adorm pe canapea,
în timp ce cameramanul focalizează
pe chiloţeii unei majorete de la Dallas Cowboy.
Şi să recunoaştem,
e cu adevărat divin să-i vezi pe cei din Ohio State Buckeyes
cum îi spulberă pe cei din Michigan.
Dl Kildare are dreptate,
fotbalul este înrădăcinat în cultura americană.
Dar plătim pentru asta, după cum aflăm acum, un preţ mortal.
Leziunile cerebrale se întâmplă mai des decât ne-am fi imaginat.
Chiar şi loviturile din timpul antrenamentelor
pot cauza în timp encefalită.
Iar jucătorii tineri sunt şi mai vulnerabili.
Phillip a murit din cauza sindromului impactului secund,
o afecţiune care apare mai ales în rândul atleţilor sub 23 de ani.
Creierul este încă în formare.
Malcolm Gladwell, genialul autor,
a scris de curând un articol în ziarul New Yorker
comparând fotbalul cu luptele de câini.
Sporturi sângeroase,
în care aruncăm nişte nevinovaţi într-un ring,
ca să se lupte până la moarte, pentru distracţia noastră.
Sigur, şi alte sporturi sunt periculoase.
Hochei, schi, lovitura cu capul în fotbal.
Dar aceste sporturi pot fi făcute mai sigure.
Pe când fotbalul, prin natura lui...
Jocul ăsta cere ca nişte atleţi deosebit de puternici
să stea faţă în faţă şi apoi să se ciocnească unul de celălalt,
cască în cască, la fiecare meci jucat.
Le cerem puştilor ăstora să încaseze mii de lovituri în cap.
Este un sport periculos prin natura lui.
În răspunderea comercială, ăsta se numeşte defect de concepţie.
Pe măsură ce tot mai mulţi jucători mor,
la autopsii, descoperim deteriorări ale creierului,
chiar şi la jucătorii tineri,
ce sunt întâlnite de obicei la bătrânii bolnavi de Alzheimer.
Şi asta ştim azi, dar viitorul e şi mai sumbru.
Cu fiecare nou studiu, imaginea devine tot mai clară
şi din ce în ce mai şocantă.
Capul omenesc nu e făcut să reziste fotbalului.
Mai ales capul tinerilor.
Iubesc acest sport, dle judecător,
dar, oricât de înrădăcinat ar fi în cultura noastră,
dacă ne răneşte grav copiii,
poate că ar fi timpul să renunţăm la el.
Nu-mi puteţi spune că nu am un caz aici.
Sau, chiar dacă mie mi-aţi putea spune...
...cum le-aţi spune asta lor?
Ce crezi?
S-ar putea să avem o şansă,
măcar în ceea ce priveşte respingerea soluţionării sumare.
Ai ţinut o pledoarie convingătoare.
- Adam, pot să-ţi vorbesc puţin? - Sigur.
Mai lăsaţi-mă în pace.
Nu-mi place să-mi spui
cu cine pot sau nu pot să beau cafeaua.
Înţeleg că lucrez aici,
că trebuie să-mi fac treaba şi, dacă vrei să stau la biroul meu
tot timpul programului, aşa o să fac.
Dar să-mi impui o interdicţie totală...
Încep să mă întreb dacă a fost o idee bună să lucrez aici.
Chunhua, nu am intenţia să-ţi dirijez
viaţa personală, nu e dreptul meu.
Motivul pentru care...
Nu vreau să văd şerpi veninoşi în jurul tău, înţelegi?
Iar Ollie Richard este un astfel de şarpe.
Nu mă înţelege greşit, îmi place tipul.
Mi se pare doar că, în anumite privinţe...
e un om dezgustător.
Cam aşa ceva.
Dacă eu vreau să beau o cafea cu el, în timpul meu liber...
e numai decizia mea.
Bine, nu o să mai spun nimic despre asta.
Dacă vrei să te întâlneşti cu Ollie în timpul tău liber...
şi apropo, da, vreau să stai numai la biroul tău în timpul programului...
E dreptul tău să o faci.
Va încerca să se culce cu tine, dar e alegerea ta.
Nu mă mai interesează.
Nu trebuie să vă conving că e vinovată.
Aţi văzut înregistrarea.
Dar trebuie să vă conving...
să trataţi cu atenţie asta.
O mamă singură,
lovită de necazuri, cu greutăţi financiare,
un om bun.
Tocmai asta trebuie să ne îngrijoreze, că e un om bun.
Din ce în ce mai mulţi oameni buni
încep să spună că nu le mai convin legile.
Cu toate tulburările sociale din ţară,
suntem la un pas de anarhie.
Am văzut cu toţii violenţele din Londra.
Am văzut aşa ceva şi la noi.
De curând, protestatarii au ocupat podul Brooklyn din New York.
Studenţii apelează la violenţe,
pentru a protesta împotriva creşterii taxelor de şcolarizare.
În vremuri de criză, oamenii au tendinţa să spună: "La naiba cu tot!"
Pe măsură ce tulburările sociale se înmulţesc,
multe fiind generate chiar de oameni buni,
ceilalţi oameni buni văd că restul scapă nepedepsiţi.
Această doamnă,
această doamnă tare drăguţă,
a intrat într-o bancă,
a înfipt o armă încărcată în faţa unei femei nevinovate,
a ameninţat-o şi a plecat cu 60.000 de dolari.
Fără a provoca indignarea nimănui.
Nici a publicului, nici a presei.
Probabil, nici a dvs.
Chiar şi victima i-a şoptit "Bravo ţie".
Aşa de mult s-au săturat oamenii
şi de asta suntem aşa de aproape de anarhie.
Istoria ne arată că atunci când ne ameninţă anarhia,
cea mai bună apărare a societăţii şi, de fapt, singura apărare,
este să-i facem pe nelegiuiţi să dispară.
Iar când oameni buni ajung să spargă bănci,
e timpul să sunăm alarma.
Milioane de oameni suferă din cauza economiei.
Doamne fereşte să înceapă toţi să se înarmeze
şi să jefuiască bănci.
Astăzi, prin verdictul dvs,
fie vă ridicaţi împotriva anarhiei...
fie vă alăturaţi acesteia.
Este atât de simplu.
Elaine Lister a luat 60.000 de dolari.
Pentru asta, poate intra în puşcărie.
Avem bancheri, investitori care au furat miliarde.
Au adus ţara asta în pragul dezastrului.
Ştiţi câţi dintre ei au ajuns în închisoare?
Zero. Nici unul.
Toţi autorii fraudelor imobiliare care ne-au distrus economia,
care au provocat atâtea dezastre financiare...
Nici unul nu a fost pus sub acuzare.
Dar hai să o înfundăm pe Elaine Lister.
Gândiţi-vă la grozăviile comise de sistemul bancar şi guvern.
În primul rând, nereglementarea pieţei derivatelor,
care a permis apariţia instrumentelor financiare derivate,
care au condus la o uriaşă schemă Ponzi a ipotecilor.
Apoi, după ce hoţii ăştia de pe Wall Street ne-au tras-o la toţi...
Am voie să spun asta?
Toţi incompetenţii ăia criminali din Washington
au irosit peste un trilion de dolari din banii noştri ca să-i ajute.
Fără să le ceară nimic în schimb.
Fără un sistem care să verifice cum vor fi folosiţi banii de bănci.
Fără să le ceară să acorde mai multe credite consumatorilor.
În loc de asta, băncile şi-au băgat banii în buzunare,
au acordat bonusuri mai mari, iar noi, ceilalţi...
am luat-o din nou.
Să-i aruncăm în închisori? Măcar pe cei mai mari escroci?
Măcar unul singur?
Nu, nici unul. Nici măcar unul.
Dar hai să o înfundăm pe Elaine Lister.
Goldman Sachs şi-a fraierit în mod intenţionat clienţii,
vânzându-le produse proaste, după care au făcut bani,
pariind împotriva acestor produse.
Asta e fraudă.
E vreunul în închisoare?
Nu.
Dar hai să o înfundăm pe Elaine Lister.
Dna Mendelsohn ne spune să fim atenţi, că avem tulburări sociale.
E de mirare că s-a ajuns aici?
Împiedicaţii ăia din Washington aproape că au pus pe butuci guvernul,
pentru că nu puteau să voteze bugetul.
MIlioane de americani sunt falimentari.
La ce naiba se aşteaptă?
Când un guvern acţionează împotriva propriilor cetăţeni,
revolta socială nu e doar un drept, ci o obligaţie.
Elaine Lister şi-a exprimat poziţia în acea zi.
Nu a purtat o mască. Ştia că va fi prinsă.
S-a dus în bancă, ca să-şi exprime poziţia.
Nu este o infractoare, este o eroină.
Apărarea întemeiată pe conduita defectuoasă a guvernului
e relativ simplă:
se aplică atunci când acţiunile guvernului sunt atât de defectuoase,
încât s-ar încălca principiile fundamentale ale echităţii,
dacă acuzatul ar fi condamnat.
Dacă nu acum, atunci când?
Guvernul. Eroina.
Guvernul... Eroina.
Guvernul.
Eroina.
E alegerea dvs.
În regulă.
Oricât de novator ar părea acest proces,
în realitate nu e nimic nou.
Preşedintele Statelor Unite a convocat odată o întrunire,
pentru a discuta despre brutalitatea fotbalului.
Un profesor de la Universitatea din Chicago
a spus că fotbalul este, şi citez:
"Un sport ce ne ucide copiii, ne mutilează bărbaţii,
folosit pentru a face bani şi pentru a distruge educaţia,
un sport al gladiatorilor."
Se întâmpla în 1905, iar preşedintele era Theodore Roosevelt.
De atunci, sportul a devenit cu mult mai violent.
Elementul novator e adus acum de ştiinţă.
Descoperirea sindromului impactului secund,
precum şi a faptului că până şi loviturile mărunte, în ansamblul lor,
cauzează degradarea funcţiilor cognitive pe termen scurt,
posibil chiar a demenţei, pe termen lung.
Chiar şi jucătorii care nu au fost diagnosticaţi cu comoţii
sunt afectaţi.
Nu e bine, oameni buni.
Nu e deloc bine.
Dnă Korn, ştiţi foarte bine
că ideea că America va interzice fotbalul e ridicolă.
Se joacă fotbal chiar şi la Harvard, Princeton sau Yale.
Dar sunt de acord
că, uneori, până şi tradiţiile noastre cele mai preţuite
trebuie reexaminate.
Mai ales când ne mor copiii din cauza lor.
Dnă şi dle. Duggin, să nu vă puneţi mari speranţe
într-un juriu, credeţi-mă.
Dar nu o să fiu eu cel care să vă opresc.
Solicitarea pârâtului pentru o soluţionare sumară se respinge.
Şedinţa se suspendă.
Ce spui de asta?
Mergem înainte.
Cred că acum putem obţine o înţelegere şi vă sfătuiesc să o faceţi.
A mers repede.
Prea repede. Au deliberat mai puţin de o oră.
E fie foarte bine, fie foarte rău.
Mai avem timp de negociere. S-ar putea să nu obţii o condamnare.
Rog acuzata să se ridice.
Dle Prim-Jurat, aţi ajuns la un verdict unanim.
Care este acesta?
În cauza statul Ohio vs. Elaine Lister,
la acuzaţia de jaf armat în formă agravantă,
am găsit-o pe acuzata, Elaine Lister...
vinovată.
Acuzata va rămâne în arest.
Sentinţa va fi pronunţată joia viitoare.
Dlor juraţi, vă mulţumesc. Sunteţi liberi.
Şedinţa se suspendă.
- Îmi pare atât de rău. - Ai făcut tot ce ai putut, Tommy.
Vă mulţumesc.
Vom căuta motive de apel.
Să sperăm că vom obţine o sentinţă favorabilă.
Vă mulţumesc din suflet.
Ai dat tot ce era mai bun, Tommy.
Nu puteai să faci mai multe.
Haide, Tommy. Doar nu te aşteptai să câştigi?
Tu ai putut să o faci.
Ai avut un caz fără sorţi de izbândă. Cum să dai în judecată fotbalul?
Ne reprezintă, alături de plăcinta de mere şi arme.
Legea se mai poate modifica în cazul fotbalului,
dar va rămâne la fel de inflexibilă în cazul spărgătorilor de bănci.
Ai avut succes la tribunal cu vocea asta sexy?
Nu mai scap de răceala asta.
Ţi se pare sexy?
Şi acum ce faci? Mergi în faţa unui juriu?
Sper să obţin o înţelegere.
Poate chiar nişte scuze.
Fii serioasă.
Am jucat şi eu fotbal. Am fost lovit în cap de multe ori.
Da, foarte amuzant.
Serios, una e să convingi un judecător, dar cum vei convinge un juriu?
Probabil că nu o voi face.
Până la urmă, vorbim de fotbal.
Cum ai spus, ne reprezintă, alături de plăcinta de mere şi arme.
E fotbal.