Din episoadele anterioare...
Renee i-a vorbit pe şleau lui Lynette.
Tu şi Tom v-aţi dat silinţa pentru relaţie, dar tu n-ai mai putut.
El şi-a văzut de viaţa lui.
Carlos a fost de acord să meargă la dezalcoolizare.
Ştiu un loc grozav. Pot să sun mâine.
Picturile secrete ale lui Susan...
Nimeni nu trebuie să le vadă !
... au alimentat bănuielile detectivului.
Eu văd patru femei care au omorât un om
cu un sfeşnic
şi au îngropat cadavrul în pădure.
Aşa a băgat zâzanie între prietene.
Alte secrete ?
- Ce a fost în capul tău ? - Te protejam.
Da, mare scofală.
Când Bree Van De Kamp era deprimată,
găsea consolare gătind.
Când primul ei soţ a murit,
a făcut prăjitură cu cafea.
Când al doilea soţ a intrat la puşcărie,
a făcut prăjiturele cu zahăr.
Când fiica ei, adolescentă fiind, a rămas însărcinată,
a preparat crčme brűlée.
Aşa că, atunci când bunele ei prietene nu i-au mai vorbit,
a sperat că turtiţele ei calde cu cireşe
ar putea încălzi relaţia care se răcise.
Susan !
Bună, scumpo. Mami e acasă ?
Nu. E la biserică.
Joia ?
Ea te-a pus să zici asta, nu-i aşa ?
Dacă vii tu.
Dacă vine preotul,
trebuie să-i spun că le citeşte orbilor.
Te opreşti din ciocănit ?
Doar ce am culcat-o pe Paige.
Scuze, dar nimeni n-a vorbit cu mine.
Serios ? Oare de ce ?
Am dat-o în bară,
dar vreau să mă revanşez în faţa tuturor.
un mod de a începe discuţia.
N-am ce discuta cu tine
după ce m-ai minţit împreună cu Gaby.
Lynette, te rog, înţelege !
Încercam doar să vă protejez, pe voi toate.
Ba nu ! Încercai să ne controlezi,
aşa cum încerci să controlezi tot.
Nu-i corect.
Ne-ai spus că atâta vreme cât avem încredere una în alta
şi rămânem împreună, totul va fi bine.
Aşa va fi. Cât timp există prietenia noastră,
alţii nu ne pot face nimic.
Nu înţelegi ? Nu există "noi".
Nu există prietenie. Nu mai este.
Eşti pe cont propriu.
Toate suntem.
Da, Bree s-a consolat mereu gătind.
Însă, când gătitul nu i-a folosit,
şi-a găsit altă consolare.
NEVESTE DISPERATE Sezonul 8, Episodul 9
"Reconstituirea"
Traducerea şi adaptarea: Livioi & Lory
Comentarii pe www.tvblog.ro
Într-un loc liniştit precum Wisteria Lane,
cel mai mic incident poate genera un apel la poliţie.
Când copilul unui vecin face o greşeală din neatenţie,
când copiilor trebuie să li se dea o lecţie,
când adolescenţii de alături fac o trupă muzicală.
Da, femeile din Wisteria Lane
obişnuiau să sune la poliţie.
Însă nu erau obişnuite să fie sunate de poliţie.
Deci... Ce se întâmplă ?
Nu ştim.
N-a vorbit nimeni cu noi.
Crezi că avem nevoie de un avocat ?
Nu ştiu. Poate ne pictează Susan unul.
Nu vă trebuie avocaţi, doamnelor.
Asta nu-i o investigaţie oficială.
E doar o conversaţie obişnuită între prieteni.
Dar dacă vreţi să implicaţi în ea avocaţi,
pot să deschid dosar, să vă iau amprentele.
Nu, nu. Ne convine prieteneşte.
Foarte bine. Deci, prima prietenă cu care vreau să discut e Susan.
Gustă din cafeaua mea.
Colegii mă laudă mereu pentru cafea.
Mersi. Încerc să reduc cofeina.
Te face să tremuri şi să devii nervoasă ?
Da. Urăsc asta.
Aşa te simţi acum ?
Poftim ?
Nu. Absolut deloc.
Felicitările mele.
De ce ai pictat asta ?
De ce ?
E greu de spus
de ce artiştii pictează ceva anume.
Probabil că asta a sunat cam infatuat.
Nu, nu chiar.
Nu-mi imaginez că ar fi posibil
ca artista însăşi să nu ştie de ce a pictat ceva.
Câteodată îţi spui:
"De unde naiba mi-a venit asta ?"
"Poate că nu trebuia să mănânc"
"pizza aia cu ardei înainte de culcare."
Sau poate îţi spui:
"Mă simt foarte vinovată pentru ce am făcut."
Eu nu...
Cine... Cine-i ăla ?
Tipul din tabloul tău.
Cel din groapă.
Nu.
Ba nu.
Acela provine din imaginaţia mea.
Pe naiba ! El e.
Ramon Sanchez.
O persoană dată dispărută din Oklahoma.
Nu ştiu nimic despre asta.
Ăsta nu-i un tablou, Susan.
E o conştiinţă vinovată care încearcă să-şi găsească liniştea,
însă nu va reuşi niciodată,
decât dacă spui adevărul.
Deci, nu l-ai văzut niciodată pe tipul ăsta ?
M-ai întrebat deja asta
şi ţi-am răspuns. Nu.
Ştii ceva, Lynette ? Ai fi fost un bun poliţist.
Ştii cum să-ţi păstrezi calmul, cum să-ţi menţii emoţiile sub control.
Ascultă-mă.
Voi sunteţi persoane bune. Ştiu asta.
Însă e clar că ascundeţi ceva.
Uită că sunt poliţist, da ?
Hai să-ţi spun ceva în calitate de prieten.
Juraţii vor ierta multe când vor înţelege
motivul unei fapte.
Dar mai întâi trebuie să încetaţi cu minciuna.
Eu nu mint.
Cât ai de gând să mai plăteşti
pentru treaba asta ?
Adică ?
Adică ceea ce aţi făcut
e clar motivul pentru care soţul tău te-a părăsit.
Scuze.
Dar ai zis să uit că eşti poliţist.
Ia te uită !
Ce-a păţit calmul tău ?
Îl recunoşti ?
Scuze.
Vrei să priveşti două secunde înainte să răspunzi ?
N-am ce-ţi spune.
Pot pleca ?
E un om, Gaby.
Are doi copii,
cam de vârsta copiilor tăi.
Două fete, care ar putea să nu-şi mai vadă niciodată tatăl.
Nu-l cunosc.
Acum pot pleca ? Am o groază de lucruri de făcut.
Da ? Ce anume ?
Să-ţi vizitezi soţul la dezalcoolizare ?
Am auzit de problema lui.
Îmi pare rău.
Da.
E bine că am oprit răul din faşă.
E o problemă recentă ?
Da. De ce ?
De obicei există un motiv
când cineva începe să abuzeze de alcool din senin.
Nu-ţi aminteşti nimic ? Ceva care să-l apese ?
El...
A avut o aventură.
Carlos ?
Greu de crezut.
Ştiu, cum să nu ! Cine ar înşela o asemenea femeie ?
Mă refeream la faptul că el pare un om foarte bun.
Păi, nu este. E un bădăran, un fustangiu nenorocit,
dar îl iubesc.
Deci, dacă mă duc mâine acolo
şi-i pun aceeaşi întrebare lui Carlos,
el mi-ar da acelaşi răspuns ?
Desigur.
Foarte bine.
S-ar putea să fac asta.
Încă unul, vă rog.
Bine.
Ai o prietenă să te ducă acasă cu maşina ?
Nu.
Momentan n-am nicio prietenă.
Dar nu-ţi face griji. O să iau un taxi.
Doamnelor, se pare că vă distraţi !
Cu ce ocazie ?
E seara noastră în oraş.
Am lăsat copiii şi soţii acasă.
Beau pentru asta !
Da.
Amin, soră !
Cui îi trebuie familie când avem prietene ?
N-am dreptate ?
Scuză-mă, tu cine eşti ?
Vai, unde-mi sunt manierele ?
Bree Van De Kamp.
V-am auzit distrându-vă
şi cum eu m-am simţit cam deprimată în ultima vreme,
mi-am zis: "Bree, puţin contact uman"
"e tocmai ce-ţi trebuie."
Da, Kelly născut de curând
şi nu ne mai văzuserăm de ceva vreme, aşa că speram să...
Un bebeluş ! E minunat ! Trebuie să sărbătorim.
O sticlă de şampanie !
E din partea mea.
Deci, de unde ne cunoaştem noi una pe alta ?
Pe ele două le ştiu de la colegiu,
iar pe tine fiindcă te-ai aşezat neinvitată la masa noastră.
Doamne, cât îmi lipsea asta !
Apoi, într-o zi,
te trezeşti şi îţi dai seama că nu ai nimic.
Nimic.
Copiii tăi te abandonează.
Chiar şi cel homosexual.
N-ar trebui ca homosexualii
să fie obsedaţi de mamele lor ?
Cât despre relaţii, e jale.
Doi m-au părăsit.
Trei sunt morţi.
Puteam îndura toate astea cât le aveam pe prietenele mele.
Dar acum m-au abandonat şi ele.
Tot ce ating...
Tot ce iubesc...
Eu cred că mă duc la culcare.
Şi eu.
Staţi ! E abia miezul nopţii.
E foarte devreme pentru patru femei singure ca noi.
Noi suntem toate măritate.
Nu-i nevoie să-mi aminteşti, Lynette.
Nu-mi mai spune Lynette ! Mă bagi în sperieţi.
Staţi. Am o idee.
De ce nu veniţi toate acasă la mine
ca să rămâneţi peste noapte ?
Noapte bună.
Nu. Nu, vă rog, veniţi acasă la mine.
Am o casă foarte mare, cu o grămadă de camere goale şi...
Doamnă, acum vreţi să vă chem un taxi ?
Nu.
O să termin şampania lui Lynette.
Ben !
Bună.
Cum te simţi ?
Bine. De ce întrebi ?
Nu ţi-aminteşti noaptea trecută, aşa-i ?
Sigur că mi-o amintesc.
Serios ? Ce-ţi aminteşti ?
Am ieşit la cină cu nişte prietene,
am venit acasă şi m-am dus la culcare.
Aproape de adevăr.
Ai bătut la uşa mea la 2:00 dimineaţa
ca să împrumuţi bani,
fiindcă şoferul de taxi nu voia să accepte
dovleceii prăjiţi pe care îi aveai în geantă.
Apoi m-ai ocărât că nu ţi-am făcut clătite,
înainte să te împleticeşti spre casă.
De când ai reluat viciul ?
De câteva zile.
Aş aprecia dacă n-ai spune nimănui.
E o recidivă temporară.
O voi ţine sub control.
Să ştii...
Dacă te izolezi vei înrăutăţi mai mult lucrurile.
Ai nişte prietene grozave.
Apelează la ele.
Nu pot.
Momentan nu ne prea vorbim.
Sunt sigur că puteţi îndrepta asta.
Am încercat.
Dar se pare că ele mă urăsc.
Părerea mea ?
Începe cu aceea care te urăşte cel mai puţin.
Nu eram pregătită pentru asta.
E o zi frumoasă.
Mi-ar părea rău să mai iroseşti vreo zi cu o mahmureală.
Îţi mulţumesc, Ben.
Pa !
Ştiu ca Chuck şi-a dat seama că minţeam.
Mereu fac chestia aia când mint.
Ce chestie ?
Chiar crezi că-ţi spun...
N-ai habar ce cumplit a fost.
Bea ceva. Te va calma.
Nu vreau să beau.
- Pe bune ? - Sigur că vreau să beau.
Vezi ? Nu ştiu deloc să mint.
Dacă Chuck avea ceva concret, ne-am fi dat seama.
Sunt sigur că aruncă nada.
N-o să se lase.
O să aştepte până cedez.
Dragă, te panichezi degeaba. Cadavrul a dispărut.
Chuck nu-şi poate construi cazul fără el.
Nu, treaba asta iese la iveală doar dacă vorbeşte cineva.
Nu m-ai auzit ?
Eu vorbesc. Eu.
Eu sunt cea care o să ne condamne.
Trebuie să plecăm din oraş,
doar câteva săptămâni,
până îşi fixează Chuck atenţia pe altcineva.
Asta nu numai că ar da enorm de bănuit,
dar nu avem nici banii necesari pentru aşa ceva.
Bine. Bani.
Ne trebuie bani.
Putem vinde lucruri vechi.
Scoate câteva scaune. O să pun afişe.
Crede-mă...
Vom rămâne aici
şi totul va fi bine.
Tu minţi mai prost ca mine.
Bună.
Scuză-mă. Bună.
Cineva n-o să termine niciodată cartea "Ajutorul".
Cu ce vă pot ajuta ?
Trebuie să vorbesc cu soţul meu, Carlos Solis.
E o urgenţă ?
Nu. Doar trebuie să-i spun ceva.
Atunci nu vă pot permite accesul.
Dl Solis e încă sub acces limitat.
Ce înseamnă asta ?
În prima săptămână de la internare, fără vizitatori,
fără telefoane sau mail-uri. Nimic care să-l distragă.
Vrem ca pacienţii noştri să se concentreze doar pe însănătoşire.
Bine, dar chiar am nevoie să-i vorbesc.
Îmi pare rău.
Acestea sunt regulile.
Regulile sunt făcute spre a fi încălcate.
Sunt sigură că e şi regula "Fără ţâţe pe tejghea".
Serios ?
Sunt un bărbat-asistentă.
Am înţeles.
Puteţi reveni marţi.
- E doar vina mea ! - N-a fost vina ta.
- Trebuia să-mi dau seama. - E vina mea. Nu eram niciodată acasă.
- Copilul n-a avut un model. - O să te ajutăm, Jimmy.
- Aici vor avea grijă de tine. - N-am nevoie de asta.
- V-am spus. N-am nicio problemă. - Manzani. Am sunat.
Internările sunt pe uşa aceea.
Mulţumim. Haide. Totul va fi bine.
Trebuia să preîntâmpinăm asta.
Jimmy, facem asta fiindcă te iubim.
Ce tragedie ! Păcat de el !
Tre' să fug.
Scuzaţi-mă.
Unde trebuie să mergeţi ?
Cu ei... Cu familia Manzini.
Dacă sunteţi împreună cu familia,
trebuie să rămâneţi pentru terapia de grup.
Nu cred că am cu ce să contribui.
E musai.
Pe aici.
Hai, Tom !
Ştiu că eşti acolo.
Bine. O să intru altcumva
şi o să bat la uşa ta până când îmi vei deschide.
Da ?
Hola.
Numele meu este Maria.
Am uitat cheile la casa lu' domnu' Tom.
Mă lăsaţi să intru, por favor ?
Nu-i niciun domn Tom aici. Aţi sunat la alt apartament.
Ba nu.
Eu fac curat la domnu' Tom.
Imiţi stereotipul menajerei.
Cât de jalnic !
Chloe, uite,
ştiu că mama ta şi soţul meu pleacă la Paris.
Trebuie să discut cinci minute cu Tom
înainte să plece la aeroport.
Au plecat acum o oră.
Cine-i acolo ?
Eu, dră Schoenfield.
Eu sunt dra Schoenfield.
Ştii ce avion vor lua ?
Trebuie să vorbesc neapărat cu Tom.
Nu răspunde la telefon.
Doamne, cât o să te mai furişezi după el ?
Te rog ! Nu mă furişez.
Serios ? Mama mi-a spus că erai ascunsă sub pat
când ei s-au suit pe pat.
Deci, cu siguranţă n-o să te ajut
să-i strici excursia la Paris.
Ascultă-mă ! Ieri s-a întâmplat ceva.
Nu pot spune mai mult, dar Tom trebuie să fie aici.
Nu pentru mine, pentru copii.
Te rog !
Bine.
Am sus informaţiile despre zborul lor.
Îţi mulţumesc.
E clar că Jimmy trăieşte conflictul
dacă e sau nu locul său la dezalcoolizare,
însă voi, cei dragi lui,
toţi cei din această încăpere,
voi sunteţi aici fiindcă vreţi să-l ajutaţi din toată inima.
Deci, să începem prin a-i împărtăşi lui Jimmy
cum v-a afectat vouă viaţa dependenţa lui de alcool.
Dnă Manzini, spuneţi.
Pot să încep eu ?
Trebuie să plec urgent.
Cine sunteţi ?
Credeam că lucraţi aici.
Nu, nu. Sunt...
Prietena lui.
Fosta lui prietenă, de când au început problemele.
Prietena ?
Altceva ce nu ne-ai zis.
Nu e prietena mea.
N-am mai văzut-o până acum.
Da. Iată problema !
Cum să ai o relaţie
când prietenul tău bea şi nici măcar nu-şi mai aminteşte de tine ?
De ce porţi verighetă ?
Fiindcă mi-am văzut de viaţa mea.
Chiar aşa, Jimmy. Trebuia s-o auzi şi pe asta.
Pe bune, tu ai fost prietena mea ?
Arăţi al naibii de bine.
Da, aşa-i.
Doamne, eu chiar am o problemă !
Am fost cu o tipă ca tine şi nici măcar nu-mi aduc aminte.
Mami, tati,
vreau să mă fac bine.
Jimmy !
Bravo, Jimmy !
Mai sunt aici o grămadă de oameni ca tine,
care te pot ajuta,
cum ar fi Jason Hurwitz,
Peter Morton şi Carlos Solis, camera 247.
Bine. Succes !
Gaby, ce cauţi aici ?
Copiii sunt bine ?
Da. Copiii sunt bine. Voiam să vorbesc cu tine.
Ce-i ăsta ?
Nu mişti un deget acasă, dar aici dai cu aspiratorul ?
E sarcina mea de grup.
Recuperarea se bazează pe două principii fundamentale:
responsabilitate şi sinceritate absolută.
Bine. Grozav.
Vino. Trebuie să vorbim despre o minciună.
Dacă te întreabă Chuck de ce te-ai apucat de băut
şi bănuiesc c-o să te întrebe,
spune-i că m-ai înşelat.
- Cu cine ? - Nu contează !
Cu o femeie urâtă. Nu sări coarda.
Deci, Chuck a văzut picturile lui Susan,
v-a interogat pe toţi
şi crezi că minciuna asta o să-l determine să renunţe ?
N-are nicio dovadă.
Gaby, haide să-ţi spun ceva despre poliţişti.
Ceea ce crezi tu că ştie
e aproximativ o zecime din ceea ce ştie el în realitate.
Trebuie să-l oprim pe tipul ăsta.
Doamne ! E un adevărat infern să fiu blocat în locul ăsta !
Nu, scumpule. O să fie bine, da ?
Concentrează-te pe recuperarea ta.
O să încerc.
Bine. Ar trebui să plec înainte să mă vadă cineva.
Spune-le fetelor că mi-e dor de ele.
Şi lor le e dor de tine.
Domnule Bergman ! Bună ziua ! Vă mai amintiţi de mine ?
Cum să nu-mi amintesc de tine ?
Susan Delfino,
ai vândut cinci picturi în doar douăzeci de minute
din prima ta expoziţie.
Eşti un talent înnăscut.
Ai venit să te bucuri de succesul tău ?
Nu.
Trec printr-o perioadă grea.
Dragă, eşti puţin cam agitată.
Sper că n-ai de gând să te arunci de pe pod, nu ?
Dacă vrei să faci asta,
te rog să-mi laşi multe picturi ca să le vând după aceea.
Nu.
Am nevoie de banii obţinuţi din vânzarea picturilor mele. Vă rog.
Am început să pregătesc documentele.
O să primeşti cecul între patru şi şase săptămâni.
Nu. Am nevoie de bani acum.
Trebuie să plec din oraş pentru o perioadă de timp.
Casnica mea a devenit şi mai interesantă.
Eşti dependentă de droguri ?
Eşti pasionată de jocuri de noroc ?
Trebuie să scapi de mafie ?
Nu pot să vă spun despre ce-i vorba.
Am mare nevoie de banii ăia.
Ascultă-mă.
Am o mică problemă cu fluxul de numerar acum,
dar te asigur
că între opt şi zece săptămâni...
Credeam c-aţi spus că-i primesc între patru şi şase săptămâni.
Bine. Nu-i o problemă aşa mică.
Domnule Bergman, nu v-aş ruga asta dacă n-ar fi un lucru important.
O să văd ce pot face,
dar nu-ţi promit nimic,
casinca mea misterioasă.
Ce frumos !
Cu ce ocazie ?
Ai dreptate. Trebuie să ai un motiv când îmbrăţişezi pe cineva.
La fel ca-n dimineaţa asta, când ai îmbrăţişat-o pe Bree.
Cu ce ocazie ai îmbrăţişat-o ?
Renee !
N-a însemnat nimic.
Înseamnă că baţi din uşă în uşă şi îmbrăţişezi lumea ?
Ce-i asta ? O tradiţie australiană ?
Nu-i nimic între mine şi Bree.
Trece printr-o perioadă proastă.
I-am oferit un umăr pe care să plângă.
Sper că umărul ăla nu-i o poartă de intrare.
Scuze că vă întrerup. Vă reţin doar un minut.
Trebuie să-ţi pun câteva întrebări în legătură cu prietena ta.
Întreabă-mă pe mine.
Sunt chiar aici.
Nu mă refeream la tine. E vorba despre Bree.
Ce ciudat !
Chiar acum vorbeam despre prietena ta, Bree.
Pa.
Renee !
De ce naiba ai făcut asta ?
Nu ştiu.
Încerc să-ţi amărăsc viaţa.
Mai e ceva.
Încerc să găsesc o persoană dispărută.
Se pare că ultimul semnal de pe telefonul acelei persoane
provine dintr-o locaţie din şantierul tău de construcţii.
Nu ştiu nimic în legătură cu asta.
Nu contează. E un motiv bun ca să-ţi opresc lucrarea.
Pentru cât timp ?
Două săptămâni. Poate o lună. Nu ştiu.
Lasă-mă să ghicesc.
Suficient de mult timp cât să-mi pierd investiţia, nu ?
Cam aşa ceva.
N-o să pui piciorul pe proprietatea aia fără un mandat de percheziţie.
Doamne !
Cât de greu e pentru un detectiv să facă rost de un mandat ?
Ne vedem luni.
Doamne ! E foarte bun !
Ştiu. Îmi aminteşte de prima dată când am zburat cu Lynette la clasa întâi.
Eram obişnuiţi să mergem cu autocarul.
- Tom ! - Da ?
Te rog să nu interpretezi greşit,
dar eşti într-o excursie romantică împreună cu prietena ta.
Crezi că putem fi doar noi doi ?
Îmi pare rău.
Vechile obiceiuri.
Asta-i ultima dată când ai auzit de Lynette.
Pentru Paris,
draga mea.
Doamne ! Stai aici cu mopul ăla.
Zborul cu numărul 502 către Paris e gata de îmbarcare în cinci minute.
Mă duc la toaletă. E un zbor lung.
Băile din avion mă sperie.
Aşa se duce una din fanteziile mele.
Bună, Lynette.
Ce naiba cauţi aici ?
Trebuie să vorbesc cu tine.
Nu pot să cred.
Crezi că eu vreau să te urmăresc până în toaleta bărbaţilor din aeroport ?
Ascultă-mă.
O să-ţi explic în câteva minute.
Nu te mai osteni,
pentru că plec...
Plec la Paris împreună cu Jane
şi-mi pare rău dacă ţi-e greu să accepţi asta.
Nu-i vorba despre tine şi Jane. Uite ! Vezi ? N-am nimic. Bine ?
Bine. Am înţeles. Atunci, de ce eşti aici ?
Fiindcă nu poţi pleca la Paris, nu în momentul ăsta.
Bine. Nu mai înţeleg nimic.
Nu-ţi pasă dacă plec la Paris cu Jane,
dar îmi spui că nu pot pleca la Paris cu Jane.
Îmi pare rău. Trebuie să-ţi spun ceva, dar mi-e foarte greu să fac asta.
Îmi pare rău, dar avionul meu e gata de îmbarcare. Trebuie să plec.
Sunt complice la o crimă.
Stai. Lasă-mă să te ajut.
Cred c-ai ajutat destul de mult.
Gaby, te rog ! Nu mai suport !
Putem să vorbim puţin ?
Ca să fiu sinceră,
după tot ce-am trecut din cauza lui Chuck,
nu mai am nimic de spus.
Stai ! La ce te referi ?
Ne-a interogat ! Pe mine, pe Lynette, pe Susan.
Ne-a chemat la secţie şi ne-a interogat pe rând.
De ce nu m-a chemat pe mine ?
Bună întrebare, având în vedere că totul are legătură cu tine !
Ce vrei să spui ?
Bree, vrea să se răzbune !
Vrea să te distrugă şi o să ne tragi pe toţi după tine !
Gaby, te rog !
O să găsesc o modalitate să rezolv lucrurile.
N-o să reuşeşti.
N-o să se rezolve nimic până nu-l oprim pe Chuck.
Spune-mi ceva.
De ce nu mi-ai zis despre asta ?
Am vrut să-ţi zic de multe ori,
dar nu mai eram împreună şi n-am vrut să te implic în asta.
Tom !
Avionul e gata de îmbarcare.
Nu pot să cred.
Jane, îmi pare rău. Ştiu cum pare totul.
Pe bune ?
Ştii cum pare totul,
când intri în toaleta bărbaţilor
şi o găseşti pe fosta soţie a prietenului tău vorbind cu el,
înaintea unei excursii în Paris ?
Nu-i chiar aşa.
Sigur că da. Eu sunt cea nebună.
Voi doi vă întâlniţi într-o toaletă din aeroport,
iar eu am luat-o razna.
Ea se ascunde sub patul tău, iar Jane trebuie să fie sedată.
Tom, nu mai spun nimic acum. Putem să plecăm odată ?
Nu-mi poţi face asta !
O să plecăm la sfârşitul lunii.
Îţi promit asta.
Jane, nu-i vina lui Tom.
Tom !
Scumpule !
Ştii ce încearcă să facă, nu ?
Dacă cedezi acum,
n-o să se termine niciodată.
Îmi pare foarte rău,
dar sunt nişte circumstanţe atenuante.
Bine.
Spune-mi despre ce-i vorba.
Cred că merit asta.
Bine.
Mă duc în Paris
şi dacă vrei, o să mă găseşti acolo.
Îmi pare foarte rău.
Lynette, nu !
Nu spune nimic !
Doamne ! Mi l-aţi adus !
Înainte să ţi-l dau... Nu funcţionează niciodată !
Voiam să-ţi spun
că am o mică propunere pentru tine.
Linişteşte-te ! Nu-i vorba despre sex !
Fir-ar să fie !
Cred că ai un lucru special
care te face să fii o mare artistă.
Poate că-i vorba de talent.
Poate că-i vorba de o boală mentală.
N-am auzit decât partea cu "mare artistă". Continuaţi.
Fairview nu-i locul potrivit în care să creşti.
Cred c-ar trebui să te muţi în New York.
Să mă mut ? Nu !
Trebuie să plec din oraş pentru câteva săptămâni.
O să-ţi pun la dispoziţie un apartament.
Tu o să pictezi.
Mie o să-mi revină jumătate din încasări,
dar haide să nu ne pierdem în detalii.
Cum rămâne cu familia mea ?
Fiul meu e în clasa a treia.
New York are cele mai bune şcoli private din lume.
Poate purta un sacou la şcoală.
La naiba !
Dacă poartă mărimea medie a copiilor, îi pot împrumuta una de la mine.
Nu m-am gândit niciodată să mă mut de aici.
Ce te face să rămâi aici ?
Nu prea multe lucruri.
Bine. Gândeşte-te la asta.
Dacă cumva o să mă refuzi, atunci voi şti că-i o boală mentală.
Vreau să-ţi propun o afacere.
O afacere ?
Pe bune ?
Care sunt condiţiile ?
Indiferent ce am făcut
sau ce crezi tu c-am făcut,
o să-mi scrii confesiunea şi eu o s-o semnez.
Ce vrei în schimb ?
Să-i laşi în pace pe prietenii mei.
Fir-ar să fie !
Chiar eram interesat de asta pentru un moment.
Ce crezi că ai de câştigat dacă-i hărţuieşti pe prietenii mei ?
Ce vrei ?
Asta.
Să suferi.
N-aş avea cum să te rănesc niciodată aşa cum m-ai rănit tu pe mine.
Dacă ai avea habar cât de mult sufăr deja...
Nu-i suficient. Ştii de ce ?
Fiindcă eşti prea rezistentă.
Soţii mor, copiii pleacă, afacerile dau faliment,
iar Bree îşi revine mereu.
Dar să-şi ameninţe prietenii ?
Te rog.
Te referi la oamenii pe care-i iubesc.
Ei înseamnă totul pentru mine. N-am nimic în afară de ei.
N-ai nimic în afară de ei ?
Asta-i o postură foarte proastă din care să închei o afacere.
Îmi pare rău.
Îţi aminteşti de afacerea pe care am vrut s-o fac cu tine ?
Să te măriţi cu mine, iar eu să am grijă de tine ?
Poate c-ar fi trebuit s-o accepţi.
Bună. Tu eşti bătrână şi stai mai mult pe acasă.
Ai observat
dacă Ben s-a distrat mult în ultima vreme ?
Asta păţesc dacă nu mi-am luat un Pitbull.
Cred că mă înşeală.
Ben ? Nu ! Pare un tip minunat !
Şi fostul meu soţ era un tip minunat. Întreabă-le pe stripteuzele din New York.
Dumnezeule ! Nu mi se poate întâmpla asta iar !
Nu se poate !
Renee, nu sunt cel mai mare fan al tău sau nici nu pot spune că te plac,
dar există un lucru pe care nimeni nu-l poate nega.
Arăţi extraordinar !
- Poftim ? - Uită-te la tine !
Eşti senzaţională !
Picioarele astea, formele astea, zâmbetul ăsta cuceritor !
Aşa eram şi eu acum 35 de ani.
Deci, asta mă aşteaptă ?
Oricine o fi femeia aia, nu-ţi ajunge nici la degetul mic.
Mulţumesc, Karen.
Du-te şi luptă pentru bărbatul tău.
Ai dreptate.
Mă îmbrac sumar diseară şi-i fac o vizită la domiciliu.
Bravo !
Ştii ceva ?
Aş fi vrut să te fi cunoscut în urmă cu 35 de ani.
Am fi făcut o echipă pe cinste.
Încă am putea face asta dacă-i de acord australianul.
Nu mai face bagajul ! Nu ne mutăm !
Nu-ţi dai seama cât de minunat ar fi ?
Să locuim în New York, să fiu plătită pentru picturile mele.
E o oportunitate uimitoare.
Să dezrădăcinăm familia noastră
şi să ne mutăm într-un loc complet nou ?
Stăm doar câteva săptămâni şi vedem dacă ne place.
Susan, dacă vrea să te distrugă,
mutarea noastră în New York n-o să-l oprească pe Chuck.
Ştiu asta.
Atunci, de ce vrei să renunţi la viaţa pe care o avem aici,
după atât timp ?
Pentru că-i diferit.
Când mă uitam înainte pe fereastra aia,
vedeam o prietenă adevărată,
o persoană care ar face orice pentru mine şi familia mea,
dar totul a dispărut acum.
Crezi c-o să găseşti asta în altă parte ?
Încerci să fugi !
Bine. Lasă-mă să fug.
Mike, dacă o să fiu prinsă, o să fiu departe foarte mulţi ani.
Aşa că-ntre timp,
de ce să nu-mi trăiesc viaţa pe care mi-am dorit-o ?
Nu-i viaţa pe care mi-am dorit-o şi eu !
Dacă trebuie să faci asta,
eşti pe cont propriu.
Bună, Gaby. E un moment nepotrivit ?
Chuck, am două fiice sub 13 ani.
E un moment nepotrivit mereu.
De ce nu vii puţin afară ?
Ai vorbit cu Carlos ?
Se simte vinovat pentru aventura lui.
Desfrânatul !
Măcar pare sincer în privinţa asta.
Nu. M-am hotărât să fac ancheta dintr-o altă perspectivă.
De fapt, tu eşti motivul pentru care am hotărât asta.
Eu ? Ce vrei să spui ?
Mai ţii minte când am vorbit despre tipul ăsta ?
Vag.
Eu îmi amintesc perfect,
fiindcă a fost cel mai ciudat lucru.
Când Susan a văzut fotografia asta, mai avea puţin şi leşina.
Când a văzut-o Lynette,
şi-a propus să nu reacţioneze.
Dar tu ai zâmbit.
Ce prostie ! De ce aş face asta ?
Şi eu mi-am pus aceeaşi întrebare,
aşa că m-am apucat să-ţi cercetez trecutul.
Se pare că Ramon Sanchez, cu domiciliul în Oklahoma,
e în realitate
Alejandro Perez,
tatăl tău vitreg.
Nu mi-ai spus niciodată asta.
Fii serios, Chuck ! Nu vezi cine...
În momentul de faţă, nu cred c-ar trebui să spui ceva
în lipsa unui avocat.
Stai ! Sunt arestată ?
Încă nu eşti arestată,
dar, bazându-mă pe asta, pot deschide cazul în mod oficial.
Trebuie să vii la sediu pentru un interogatoriu.
Să fii acolo mâine, la ora 10:00.
Gaby, dacă nu vii,
voi trimite o patrulă să te ia.
Bună. Trebuie să vorbesc urgent cu Carlos Solis.
Îmi pare rău, dar domnul Solis...
Da. Ştiu că aveţi regula aia enervantă ca pacienţii să nu aibă contact cu nimeni,
dar e vorba de-o urgenţă.
Domnul Solis nu-i aici. S-a decis să plece acum două ore.
Poftim ? De ce nu l-aţi oprit ?
Era într-o stare în care nu putea fi oprit.
Ben, eşti acasă ?
Port un costum de piele şi mi-e cam frig !
Ben !
Bree, nu-i nevoie să mă suni înapoi.
Voiam doar să te anunţ
că ancheta mea e pe cale să devină oficială.
Să vii la secţie mâine, la ora 10:00.
Să-ţi aduci şi un avocat.
Chiar atunci când prietenele mele aveau mai multă nevoie una de alta,
s-au trezit complet singure.
Una cu nevoia frenetică să-şi găsească soţul,
una cu urmările dezvăluirii unui secret dureros
şi una cu sentimentul că locul ei nu mai era acolo,
dar pentru una din prietenele mele,
sentimentul de singurătate era atât de însemnat...
Am ajuns !
... încât nu mai era cale de ieşire.
Micul dejun continental durează până la ora 10:30,
dar mâncarea bună se termină de la 8:00.
Nu cred c-o să iau micul dejun. Mulţumesc.
E alegerea dvs.
Mai ţii minte că totul era minunat pe strada noastră înainte ?
Aveam o viaţă perfectă.
Soţul meu era doctor,
aveam doi copii frumoşi
şi nişte prietene foarte dragi.
Ce s-a întâmplat ?
Cum am pierdut totul ?
Lucrurile se schimbă, Bree.
Sunt atât de nefericită.
Tu eşti fericită acum ?
Nu sunt nefericită.
Traducerea şi adaptarea: Livioi & Lory
Comentarii pe www.tvblog.ro