Draga mea, trebuie să vii să vezi asta.
Am să plec.
O iau pe Violet şi mă duc la Jo.
În Florida?
Vreau să fiu acolo, înainte să înceapă noul an şcolar.
Nu înţeleg,
cum rămîne cu Los Angeles?
Credeam că am fost de acord să o luăm de la capăt.
Pur şi simplu eu nu pot.
- Am încercat destul. - Nu am încercat deloc.
Eu nu mai suport.
Mersul la terapie, nu înseamnă că ai încercat.
Foloseşte numai ca să îţi dai seama
cum poţi face ceva, cu adevărat.
M-am străduit.
Şi, oricît aş încerca
să mă apropii din nou de tine, zidul dintre noi continuă să reapară,
şi eu... eu nu pot... nu pot trece de el.
Priveşte măcar casa aceasta.
Uite ce casă am găsit... chiar lîngă
parcul Hancock, unde sînt toate conacele acelea din anii 20.
Mereu vorbeai despre cît de mult ţi-ai dori o astfel de casă...
una cu personalitate.
Poftim, este aici.
Tu nu mă asculţi.
Casa nu va rezolva problemele noastre, Ben.
Este doar o casă, Viv. Haide.
Aruncă o privire.
Este frumoasă, nu-i aşa?
Lămpile Tiffany şi restul.
Nu ştiu, poate este bîntuită.
Adică, şi la preţul ăsta tot este o afacere,
dar se află pe piaţă de ceva vreme,
aşa că poate mai scad la preţ.
Are chiar şi un birou,
aş putea să îmi văd pacienţii, acasă.
Este perfectă.
Nu.
Scumpo... scumpo, motivul
pentru care îţi este atît de greu să pleci
este că nu asta îţi doreşti, de fapt.
că a fost precum... şi cînd o rază laser
mi-a trecut direct prin cap.
Totul mi-a apărut foarte clar.
Ca un film proiectat în mintea mea.
Eram împreună... tu, eu şi Violet...
strînşi în jurul focului.
Violet citea un roman rusesc deprimant,
eu îndesam lemne pe foc,
iar tu stăteai pe canapea, legănînd un bebeluş.
Scumpo... noi am luat atîtea decizii în viaţă,
bazate pe instinctul nostru, iar acum...
instinctul îmi spune că locul acesta...
casa aceasta...
va dărîma zidul din mintea ta.
Sunt convinsă că este o casă frumoasă.
Te iubesc foarte mult.
Te rog...
vino măcar să vezi casa.
Vom pleca toţi trei, cu avionul.
Vino doar să o vezi.
Cînd am privit locul acesta,
pentru prima dată, am simţit...
că ar putea exista o speranţă.
Vivien?
Vivien!
Violet!
Vivien!
Unde eşti, Vivien?
Vivien!
Unde eşti?
Bonzi/Flavius
- După înmormîntare. - Ştiu.
Dar nu vreau să te deranjez, Constance.
Nu te prosti,
să am grijă de îngeraşul acesta
nu este deloc o povară.
Şi nici nu m-aş fi gîndit să te încarc pe tine
cu bebeluşul
în această perioadă...
imens de tragică.
Mulţumesc, dar...
a venit sora lui Vivien, aşa că...
Înţeleg.
Rudele îndepărtate
sînt o adevărat binecuvîntare în perioadele de necaz.
Dacă mi-ai putea aduce lucrurile lui...
Desigur, deşi...
tocmai este ora lui de masă.
Ştiu... ce-ar fi să îi dau de mîncare?
Va adormi imediat după, apoi vei putea să te întorci.
- Peste cîteva ore. - Pot să îi dau eu să mănînce.
Chiar nu este nici o problemă.
Am venit să îmi iau fiul, Constance.
Fiul tău... desigur.
Lasă-mă
să îi strîng lucrurile.
Laptele ăsta trebuie încălzit.
Nu trebuie decît să îl pui
- sub apă caldă, de la robinet. - Mă descurc eu.
Nu, eu nu cred.
Şi nici copilul tău nu va fi bine
dacă îI duci, din nou, în acea casă.
- Dă-mi lucrurile lui. - Dr Harmon, ascultă-mă.
În acea casă sînt forţe
care urmăresc să îi facă un mare rău copilului.
Ştim amîndoi că este adevărat.
Aceleaşi forţe care au ucis-o pe scumpa ta soţie.
Şi cum rămîne cu fiica ta?
Spune-mi, dr Harmon,
ai cumpărat un coşciug şi pentru Violet?
Dacă acea casă i-a putut răpi, ei, spiritul,
ce se va întîmpla cu copilaşul acesta drăgălaş?
- Copilul o să fie bine. - Eşti un prost!
După tot
ceea ce ai văzut...
după tot ce s-a întîmplat,
cum de poţi fi, încă, atît de orb?
- Alo? - Bună, sînt dr Harmon, terapetul lui Tate.
Da, am sunat să vă anunţ că nu îl mai pot trata.
Aş dori... aş dori să vă dau numărul
unui alt psihoterapeut, care cred că îl poate ajuta.
Dar, de ce, doctore?
Fiul dvs. a sărit calul în ceea ce o priveşte pe fiica mea.
Dar...
Regret foarte mult.
Unde se află acum?
În mormîntul său.
Unde se află de mai multă vreme
decît a trăit pe Pămîntul ăsta.
Tu ai fost cea care mi-ai distrus familia.
Tu!
Plăteşti pentru păcatele tale, dr Harmon.
Dă-mi voie să îţi dau un sfat.
După ce plec de aici,
încuie uşa
şi roagă-te să nu mă întorc vreodată.
Mă întreb,
cum te descurci?
Trebuie să spun că este foarte dificil
să îl privesc pe Ben.
Este devastat.
Da, întotdeauna cei rămaşi în viaţă fac să ne fie mai greu.
Nu trebuie să pleci, draga mea.
El nu te poate vedea, dacă tu nu vrei.
Corect. Uit mereu.
Îmi doresc enorm să îl pot hrăni.
Nu, Ben,
nu la microunde.
Te agiţi fără rost, dragă.
Nu este o idee bună.
Vezi, şi-a amintit.
A fost un tată foarte bun.
Moira, ştiu că nu eşti de acord,
dar, în ciuda defectelor lui...
este un tată bună.
Nu o să înţeleg niciodată de ce
trebuie să îi iei mereu apărarea.
Poftim.
Vrei ca el să te vadă?
Despre asta este vorba?
Te lupţi cu dorinţa să apari în faţa lui?
Nu, nu vreau ca să mă vadă.
Cu siguranţă nu vreau să ne vadă, pe mine, sau pe Violet.
Am făcut-o şi pe ea să îmi promită,
deoarece dacă ne vede,
va vrea să rămînă aici.
- Este în regulă, puştiulică. - lar el trebuie să plece din casa asta.
Şi să îl crească pe copilul nostru.
Atunci stai locului şi păstrează distanţa.
Aminteşte-ţi cum vrei să se termine.
Totul o să fie bine.
Este ceva diferit la Ben,
este atît de optimist.
Poate că visează la toate femeile
cu care poate avea, acum, relaţii.
lartă-mă.
Presupun că nu a fost frumos.
Moira, ai vrea să îmi faci o ceaşcă de ceai, te rog?
Nu.
Capacitatea ta de negare este impresionantă.
Eşti o fantomă, dnă Harmon.
Eu nu primesc ordine de la fantome.
În această lume, sîntem egale.
Da, este adevărat.
Îţi datorez scuze.
Şi cred că ar trebui să îmi spui Vivien.
Mi-ar face plăcere.
Vivien, dacă îmi permiţi...
Dă-i drumul să plece.
Nu te mai tortura singură.
Nu este vina ta.
Nimic nu este din vina ta.
Mătuşa Jo va ajunge aici, în curînd.
Bine.
Bine. Bine.
Este în regulă.
- Nu poţi face asta. - Vivien.
Ştiam eu că eşti aici.
De ce nu ai venit la mine?
Aş fi înrăutăţit lucrurile.
Vreau să iei copilul şi să pleci.
Nu, lasă-mă să merg pînă la capăt, astfel vom fi împreună.
Nu, nu, nu! Nu.
Copilul are nevoie de tată, Ben.
Eu sunt tatăl lui.
O ştii şi tu, o ştiu şi eu.
Este copilul meu,
iar tu nu ar trebui să fumezi aici.
Nu îmi pasă de unde a venit,
eu aş da orice să pot avea grijă de el.
Vivien, mie...
îmi pare foarte rău pentru tot ce ţi-am făcut.
Vreau să mă asculţi.
Te iert pentru tot.
Gata
cu drama şi tragedia.
Am avut parte de destule, în această familie.
Ne-a ajuns.
Şi singura rază de lumină
pe care o avem, este copilul care doarme sus.
El este şansa ta să faci ceva diferit.
Vreau să iei copilul
şi să pleci din casa asta
şi să nu te mai întorci vreodată.
Sora ta a zis că va avea ea grijă de el.
Este o mamă bună.
Nu, nu asta vreau eu.
Ce anume vrei?
Vreau ca...
să mi te închipui cu băieţelul, pe umerii tăi,
mergînd de-a lungul străzii Newbury.
Şi cum rămîne cu Violet?
Ce să fie cu Violet?
Sînt adolescentă,
adică nu tocmai uşor de mînuit.
Violet.
Ce fel de tată am fost pentru tine?
Nu mai mîncai, nu mai mergeai la şcoală.
Erai deja plecată iar eu... tot nu pricepeam.
M-am ascuns de tine.
M-am temut că te va distruge.
Îmi este imens de dor de tine.
N-aş fi ajuns niciodată la Harvard.
Pînă la urmă, ţi-am economisit un munte de bani.
Da, aşa este.
Trebuie să pleci, tată.
În fiecare minut petrecut în această casă,
eşti în pericol, la fel şi copilul.
Te rog,
de dragul nostru.
Unde ai de gînd să pleci, Ben?
Doar nu credeai că te voi lăsa să pleci?
Dă-te la o parte din calea mea, Hayden.
Nu am timp de rahaturile tale.
Acum avem tot timpul din lume.
Bine aţi venit! Voi trebuie să fiţi familia Ramos.
Da. Eu sînt Stacy.
El este soţul meu, Miguel.
- Bună. - Miguel.
Ce nume exotic. Trebuie să mărturisesc fascinaţia
pe care o am pentru tot ce vine de la sud de graniţă.
De fapt, familia mea este din Spania.
Cu atît mai bine.
Cred că spaniolii din Europa sînt mult superiori.
Este o clădire în stilul clasic
L.A. Victorian, construită, în 1920, de către un medic al vedetelor.
După cum vedeţi, este pur şi simplu fabuloasă.
Sînt corpuri de iluminat Tiffany, originale.
Cu excepţia lor, totul în casă a fost modernizat
Gabriel. Staţi puţin.
Îmi cer scuze pentru fiul meu.
Se pare că are skateboardul
ataşat, chirurgical, de corp.
Nu pleacă nicăieri, fără el.
Nu-i nici o problemă, dle Ramos,
cîtă vreme nu lasă urme pe podea.
Mai aşteptăm vreo rudă?
Nu, este singurul copil. Mulţumesc.
Mobilierul a rămas de la proprietarul anterior,
dar dacă vă place ceva,
sînt sigură că totul este de vînzare,
pentru preţul potrivit.
- Este minunată, dragă. - Uită-te la casa aceasta.
Că veni vorba despre bani, Marcy, ştiu că sîntem în recesiune,
dar de ce preţul cerut este atît de mic?
Nu este vreo problemă cu mucegaiul sau emanaţiile de gaze, nu?
Nu. Nimic atît de simplu.
În scopul unei prezentări complete şi sincere,
trebuie să vă informez că proprietarii de dinainte au decedat
în această casă.
Cum?
Soţia a murit în timpul naşterii,
iar soţul s-a sinucis, de durere.
S-a spînzurat
de balconul celui de-al doilea etaj.
Este o poveste de dragoste tragică.
Este cîinele lor, Hallie,
singura supravieţuitoare a familiei Harmon.
Am adoptat-o eu.
Bine măcar că nu au fost ucişi.
Dnă Ramos.
- Da? - Sînt gata să vă arăt o altă casă.
Dar, oriunde vă veţi duce,
vă veţi muta în istoria altei familii.
Numai pe aceasta o puteţi avea,
cu 200.000$ mai puţin, decît ultima oară cînd am vîndut-o.
Tu ce crezi, Gabe?
Eu nu cred în fantome.
Desigur că asta urma să spună el.
Vreţi să ne continuăm turul?
Da. Sigur.
Ştiu că vei adora bucătăria.
Are blaturi de marmură,
o masă pentru micul dejun.
Ai văzut vreodată un dispozitiv de făcut paste?
Nu. Nu.
Eu personal, nu... Locuiesc singură..
Dar dnei Harmon îi plăcea să mănince bine.
Observaţi pavilionul din grădina din spate.
Eşti bine?
Da.
Am-am alunecat.
Unde-unde e mama?
Imediat ce a pus piciorul în bucătărie,
decizia a fost ca şi luată.
Cred că tocmai ne-am cumpărat o casă.
Haide, trebuie să vezi restul casei.
Sigur este loc pentru o masă de biliard.
Imaginează-te sorbind un mojito bun într-o zi toridă de vară.
Presupun că cei ca voi toleraţi mai bine căldură decît noi, gringo.
Am dreptate?
Văd că o nouă familie se mută în casa alăturată.
Da, am observat.
Sper că sînt într-adevăr... o familie drăguţă.
M-aş duce acolo şi le-aş ura bun-venit personal,
dar, după cum vă imaginaţi, revenirea în acea casă
este dificilă pentru mine.
După ce am văzut.
Nenorocit prost ce eşti.
Vă rog, spuneţi-mi că nu aţi venit cu noi veşti proaste.
Nu avem veşti noi, de fapt.
Tot nu aţi găsit bebeluşul acela scump?
- Nici o urmă. - Este foarte... îngrijorător.
Am vrea să mai verificăm o dată declaraţia dvs.
Doar pentru a fi siguri că nu aţi uitat nimic.
Aţi spus că aţi mers la familia Harmon, aproximativ
la 7:30 seara.
Pentru a vedea ce fac dr Harmon
şi fiica lui.
După ce aţi sunat la uşă şi nu aţi primit nici un răspuns, aţi decis
să intraţi în casă.
Nefiind străină de tragedii,
am fost, pe bună dreptate, îngrijorată.
Am avut o presimţire, după cum s-a dovedit.
Nenorocit prost ce eşti.
Nu-mi vine să cred că m-a omorît.
Ai primit ce meritai.
Primul meu instinct a fost să fug.
Să fug ţipînd şi să nu mă mai întorc niciodată.
Dar apoi m-am gîndit la bebeluş.
Rahat.
Tată?
Ei bine, toate acestea sunt foarte înduioşătoare.
Dar unde naiba este copilul?
Aşa că m-am dus să o caut pe fiica soţilor Harmon.
Şi cînd am descoperit
că şi ea dispăruse...
am dedus ce trebuie să se fi întîmplat.
Ai venit să-mi vezi copilul?
Am venit să îmi recuperez nepotul.
Oh, aşa crezi?
Dna Harmon este de acord cu mine.
Casa morţilor nu este locul potrivit pentru a creşte un copil.
Este, pentru acest copil.
Este special. Este al meu.
Peste cadavrul meu.
Am trecut cu mult peste asta.
La dracu.
Violet a luat copilul şi a fugit.
Dumnezeu ştie unde.
Dar îi pomenesc pe amîndoi
în rugăciunile mele, în fiecare noapte.
Ei bine...
Dacă vă amintiţi orice v-ar fi spus Violet,
care ar putea indica unde anume a fugit,
ne veţi anunţa?
Fără ezitare.
Vă mulţumim pentru timpul acordat.
Cine este îngeraşul meu drăguţ?
Uite-l pe îngeraşul meu drăguţ.
Cine eşti?
Ai un gust groaznic la muzică.
Butthole Surfers?
Intrare prin efracţie?
Cine eşti?
O umbră a ceea ce am fost.
Violet. Locuiesc în vecinătate.
Mîna ta e rece.
Ştii ce se spune.
Mîini reci, inimă caldă.
Nu ai nici un album Ramones?
Cum ar fi Animal Boy, sau Too Tough To Die?
Hei. leşi afară din camera mea.
Eşti sigur că vrei să fii singur?
Se spune că această casă e bîntuită.
Eşti un pic ţicnită, nu-i aşa?
Nu ştii nici măcar jumătate.
Eşti bine?
Da. Podeaua asta e denivelată.
Ştii cine e denivelată?
Agentul imobiliar, Marcy.
Crezi? Cred că e o bunăciune.
O bunăciune fierbinte.
Super bună.
Serios?
S-ar putea s-o liniştesc pe scorpia asta, atunci.
Sînt gata, pentru oricine.
Ei bine, eu nu vreau să
împart nimic.
Vom boteza casa în seara asta?
E răspunsul la întrebarea ta?
Da.
Scumpule...
Gabe e sus.
Îmi amintesc cînd şi noi eram aşa.
La început.
Vom continua
pe subiectul ăsta.
Da?
Gabe va absolvi anul ăsta.
Casa asta este foarte mare.
Crezi că ne vom simţi singuri?
Un copil?
Nu crezi că sînt cam bătrînă?
Aproape. Aproape.
Ar trebui să plecăm.
Mi-am pierdut doi copii în casa asta.
Unul dintre ei nici n-a apucat să respire
şi Constance l-a furat pe celalt.
- Cel puţin a plecat din casa asta. - Par a fi
un cuplu aşa de drăguţ.
Nu pot să aibă un copil în casa asta.
Ai dreptate.
Trebuie să facem ceva.
Veţi avea nevoie de ajutor.
Unele spirite din casă sînt supărate şi însetate de răzbunare,
dornice de a le provoca soarta lor şi altora.
Dar majoritatea dintre noi sîntem blînzi, victime nevinovate
în mîinile celorlalţi.
Şi nu vrem să mai vedem suferinţă în casa asta.
La ce visai?
La naiba!
Sînt sigur că ştiu.
Şi eu aş visa la ea, dacă aş putea visa la ceva.
Nu cred că mai pot face asta.
Ce naiba? Cine eşti?
Ce faci în camera mea?
Asta era camera mea.
Apoi a fost a ei.
Ce vrei să spui?
Violet.
Era prietena mea.
Tipa ciudată, de mai devreme?
Cum adică "ciudată"?
Părea foarte de treabă. Nu s-a întîmplat nimic.
N-a spus că are un prieten.
Într-un fel, ne-am cam despărţit.
Aşa-i.
Nu mă ating de ea. Am înţeles.
Nu...
Nu cred c-ai înţeles.
La naiba!
Mamă?!
Doamne!
Miguel! Miguel!
Miguel!
Stai departe de mine. Stai departe de mine.
Pleacă de lîngă mine!
Pleacă!
- Nu! Tu rămîi aici! - Ce vrei?!
Gabe!
Gabe! Gabe?!
Gabe!
De ce?!
Vreau ca ea să fie fericită.
I-a plăcut de tine, îmi pot da seama de asta.
- Eşti un tip de treabă, nu? - Ce?
Ai toţi prietenii ăştia,
ai făcut ceva sport.
Ai note bune, nu?
Medii.
Medii sînt destul de bine.
Normal este bun.
Ea merită normalul.
Dă-te din calea mea!
Nu vreau să îţi fac rău!
Deşi vă trebui să te ucid.
Miguel...
e timpul să-ţi deschizi ochii,
să vezi ce este locul ăsta şi ce poate face el.
Am nevoie de cineva care să-mi simtă durerea.
Lasă-mă să te conduc.
Uite ce mi-a făcut.
De ce faci asta?
Te rog, ţi-am spus, nu s-a întîmplat nimic!
Ai putea să nu te uiţi la mine?
- Ce? - Adică, ai putea...
ai putea să te ridici în picioare sau...
nu ştiu, să te întorci sau să faci altceva?!
Te rog...
nu mă ucide.
Nu e nimic personal.
Numai că ea e singură.
Şi asta nu e corect! Ridică-te!
Părinte.
Opreşte-te. Opreşte-te. Haide.
Întoarce-te.
Băiat obraznic.
Ce ar spune Stacy?
Dumnezeule, visez.
Eşti treaz.
Doamne!
Dumnezeule!
Miguel!
Stacy!
Stacy?
- Miguel! - Stacy!
Las-o în pace!
Opreşte-te!
Eşti bolnav, pervers nenorocit.
Abia s-au mutat,
şi tu deja te dai la ea?
Cine naiba sînteţi voi?
El a fost soţul meu.
Nici n-ai idee de cît timp aştept momentul ăsta.
"Nici n-ai idee de cît timp aştept momentul ăsta. "
Asta e ceea ce-ţi face ţie.
Casa asta.
Fugiţi.
Ţîţe, nu.
Pune cuţitul jos, Tate.
Nu pot.
Fac asta pentru tine.
Nu te-am putut salva.
E vina mea ca tu eşti singură.
Dar nu sînt singură. Familia mea e aici, acum.
Nu e de ajuns.
Ai nevoie de cineva.
Nu de el.
Atunci ce vrei?!
Ceea ce-am vrut, a fost tu.
Mi-ai spus să plec.
Da...
dar nu ţi-am spus niciodată la revedere.
Lasă-mă să-mi iau rămas bun.
La revedere, Tate.
Gabe! Gabe, haide!
Haide, haide, haide.
O altă familie nevinovată se va muta aici.
Fraieri care nu vor avea nicio idee în ce-au intrat.
Noi ştim exact ce să facem.
Turul nostru continuă cu una dintre cele mai faimoase
case de groază, din "Oraşul Îngerilor".
Recent, familia Harmon a suferit o tragedie sîngeroasă...
Nu, nu e nimic de văzut aici.
Numai reclamă infamă despre
"Casa Ucigaşă"!
Trebuie să vînd casa asta!
Plecaţi de aici!
De ajuns!
Trebuie să vînd casa asta!
Ai o clipă?
Ştiu. Sînt ultima persoană pe care vrei s-o vezi în momentul ăsta.
Nu eşti o persoană.
Eşti un monstru.
Îmi lipsesc conversaţiile noastre, Ben.
Mă ajutau cu adevărat.
Prostii.
Eşti un psihopat, Tate.
E o tulburare mintală şi terapia n-o poate vindeca.
Deci, ăsta e diagnosticul tău? Sînt un psihopat?
Da, şi de cel mai rău tip.
Eşti carismatic şi convingător
şi un mincinos patologic.
Dar nu mă asculta pe mine. Sînt un escroc.
Şi apropo, terapia nu funcţionează.
Nu funcţionează? Şi atunci oamenii de ce-o mai fac?
Pentru că nu doresc
să îşi asume responsabilitatea pentru viaţa lor nenorocită!
Aşa că plătesc un terapeut pentru a le asculta prostiile
şi să-i facă să se simtă speciali.
Ca să îşi poată acuza mamele lor nebune
pentru toate lucrurile care le-au mers prost.
Îţi sună cunoscut?
Este o mare escrocherie.
Săptămână de săptămînă,
lună de lună, an de an,
încasăm cecuri, dar în sinea noastră ştim că nu funcţionează.
Nenorocitul dracului.
Nu sîntem aşa de diferiţi, Tate.
Şi eu sînt o persoană rea.
Am rănit oameni pe care trebuia să-i... iubesc cel mai mult.
Dar te-au iertat, nu?
Poate Violet mă va ierta şi pe mine.
Nu poate. Poţi ierta pe cineva
pentru ceea ce ţi-a făcut ţie, în mod direct.
Oamenii pe care i-ai ucis?
Ei sînt singurii care te pot ierta,
şi tu le-ai luat şi şansa asta.
Deci asta este tot?
Nu e... nu e nimic ce mai pot face?
Nicio şansă de milă?
Minunat spectacol, Tate.
Teatrul copilului neînţeles?
Am fost dus de nas cu asta, şi Violet la fel.
Dar un psihopat, prin definiţie, este incapabil
de remuşcări.
Deci, haide, să încercăm din nou,
pe bune, de data asta.
Tu...
ai distrus ce conta cel mai mult pentru mine.
Ce ţi-ai putea dori acum de la mine?
Nu ştiu nimic despre definiţii, dar chiar îmi pare rău, Ben.
Faţă de tine mai mult decît faţă de alţii.
Scuzele sînt uşor de spus.
Cum rămîne cu lucrurile pe care le-ai făcut?
lisuse, nici nu le poţi rosti.
În 1994...
i-am dat foc prietenului mamei...
apoi am împuşcat şi ucis 15 copii de la liceul Westfield.
Am ucis acel cuplu de gay
care a locuit aici înainte
şi-am violat-o pe soţia ta.
Mai sînt şi alte lucruri.
Alte persoane pe care le-am rănit.
Îţi voi spune totul.
Nu sînt preotul tău, Tate.
Nu te pot ierta pentru toate astea.
Aşa-i, am înţeles.
Dar ai putea...
să stai cu mine, din cînd în cînd?
E cineva?
Mulţumesc lui Dumnezeu că eşti aici.
Sînt atît de epuizată.
Tu eşti dădaca cea nouă?
E cineva?
- Nora? - Doamna Montgomery, vă rog.
Mama m-a învăţat ca fiind o regulă în viaţa:
Niciodată să nu-i permiţi personalului să-ţi spună pe nume.
Ăla e copilul meu...
Scuzaţi-mă, doamnă Montgomery.
Aş fi venit mai devreme, dar...
n-am crezut că a supravieţuit. Am crezut că s-a născut mort...
Aproape.
A plîns un pic, apoi a trecut pe cealaltă lume.
Aparent, eu sînt singura care a asistat. Charles, nu.
Genial.
E un copil nefericit, pot să-ţi spun sigur asta.
Eşti tu... mama care i-a dat naştere.
Poate a fost din cauza alimentaţiei proaste sau
a inferiorităţii tale genetice. În orice caz,
sînt destul de nemulţumită. E un slăbănog.
Ei bine, plămînii lui sînt puternici. L-am auzit de la etaj.
Pot să-l iau în braţe?
Nu, ia mîinile de pe el!
Voi, ceilalţi... credeţi că puteţi apărea aşa şi să-l luaţi
dar s-a făcut o înţelegere pe tema asta.
Copilul ăsta e al meu.
Am înţeles.
Dar ştiu cîteva trucuri care te-ar putea
ajuta să îl linişteşti.
Ce nume i-ai pus?
Micul Monstruleţ Zgomotos.
Mulţumesc lui Dumnezeu.
Mi-a fost cam frică
că i s-ar putea face rău dacă nu se opreşte din plîns.
A fost de nemîngîiat, de zile întregi.
Sînt foarte epuizată.
Draga mea, cred că voi avea nevoie...
de puţin somn.
Poate ai putea să-l ţii tu pentru noaptea asta.
Odihneşte-te, doamnă Montgomery. Ai nevoie de un somn bun.
Vom fi bine.
Nu sînt chiar sigură că aş putea fi o mamă răbdătoare.
Probabil că toate acele dădace hidoase.
Nici mama n-a fost bună la asta, ăsta e adevărul.
Ai de gînd să fii un Nicholas?
Sau un Jonah?
Sau un Jeffrey?
Ai de gînd să fii un mic Jeffrey?
Cine vei fi, micuţule?
Moira, ce faci?
Curăţ rafturile cu oţet, doamnă Harmon.
Tocmai am observat cît de lipicioase erau cînd familia aia nouă a plecat.
Nu ştiu ce altceva să mai fac.
Curăţenia e singurul lucru la care mă pricep, aşa că voi continua cu asta.
Îmi pare rău, Moira.
Uite pe cine am găsit.
Era în subsol.
Era acolo cu Nora, nu se oprea din plîns.
Ştiam că nu se poate descurca cu el.
Nu prea îşi doreşte un copil.
A rămas blocată cu ideea aceea.
N-are nicio treabă cu aşa ceva.
Vrei să-l ţii?
Poftim.
E atît de mic şi fragil.
Pielea lui e ca o piersică.
Aş fi fost o mămică bună,
dacă n-aş fi fost o uşuratică.
lartă-mă.
Nu e nimic mai rău decît o menajeră ce-şi plînge de milă.
Voi avea nevoie de ajutor pentru el.
Nu pot accepta poziţia asta. Nu sînt pregătită, ca dădacă.
Nu mă gîndeam să-ţi cer să vii să lucrezi pentru noi.
Voiam să te întreb dacă ai vrea să fii naşa lui.
Dacă asta te face să te simţi mai în siguranţă...
Cred c-ai un nou membru important pentru familia mea.
Le-am găsit în pod.
Ornamentele astea sînt antice.
Cred că sînt.
O să vezi, Violet,
cuvîntul "antic" îşi va pierde înţelesul său
atunci cînd întreaga ta existenţă e o zi fără sfîrşit.
Bine, toată lumea gata?
Priviţi-l.
L-am tăiat chiar eu, şi sînt mîndru să spun asta.
Aţi mai văzut ceva atît de frumos?
Da!
Uită-te la el. E uimitor.
Cel mai bun temperament. Plînge foarte rar.
Seamănă cu tatăl lui.
Vrei să-l ţin?
Poftim.
Nu credeam că-i posibil pentru mine, Vivien...
dar sînt fericit.
Deschide ochii, Rimbaud.
Nu e interesată de tine.
Nu vei mai fi cu ea.
Nu va mai vorbi cu tine.
Voi aştepta.
Pentru totdeauna, dacă trebuie.
TREl ANI MAl TÎRZIU
Ding-dong!
Cum te-ai simţi
dacă ai performa un miracol astăzi, Helen?
Constance, pune-ţi fundul pe scaunul meu.
Pe unde ai umblat, fată?
Am început să cred că ţi-ai găsit alt salon.
Doamne, nu, nu, nu, nu!
Nu, am fost un pic casnică, în ultimul timp.
Acum, să nu rîzi cînd îmi voi da eşarfa asta jos.
Lady Clairol şi cu mine am devenit prea familiare.
Casnică? Ai avut vreun accident?
Nu.
Am un copil.
Un copil?
Un băiat.
Un fiu!
Nu, nu l-am născut eu, desigur.
Nu, el e...
copilul verilor mei din partea mamei mele.
DeLongprees, Virginia.
Evaline şi Steve.
Au murit într-un tragic
accident, în afară Richmondului,
lăsîndu-l orfan pe sărmanul îngeraş.
Teribil.
Da, dar eu şi micuţul Michael am fost meniţi să fim împreună.
A fost menit să fie fiul meu.
Şi eu, sînt mama lui.
Şi nu suport,
să arăt precum bunica lui.
Aşa că... uite-mă. Fă-ţi numărul tău magic.
Helen!
Eşti cu adevărat o artistă.
Chiar şi un artist are nevoie de materialele necesare.
Ştii, Constance, în toţi anii ăştia de cînd te cunosc,
nu cred c-ai arătat vreodată mai tânără sau mai radioasă decît acum.
E adevărat, nu-i aşa?
Pot mărturisi ceva?
Da.
De cînd eram o fetiţă,
ştiam că sînt destinată unor lucruri măreţe.
Urma să fiu cineva...
o persoană...
importantă.
O stea a marelui ecran, credeam odată.
Dar...
visele mele au devenit coşmaruri.
În loc de lauri...
coroane de flori pentru înmormîntări.
În loc de glorie...
dezamăgire,
dureri crude.
Ei bine, acum am înţeles
că tragedia mă pregătea...
pentru ceva măreţ.
Fiecare pierdere pe care am avut-o a fost o lecţie pentru mine.
Mă pregăteam.
Şi acum ştiu pentru ce.
Pentru acest copil.
Un băiat remarcabil.
Destinat pentru măreţie!
Avînd nevoie de o mamă remarcabilă.
Cineva călit în focul adversităţilor...
care îl poate călăuzi...
cu înţelepciune,
cu fermitate.
Cu dragoste.
Îmi cer scuze c-am întîrziat, Flora.
Dar, Helen a trebuit să îmi dea toate detaliile
despre Bar Mitzvah-ul nepoatei ei.
Sumele de bani pe care oamenii
îi aruncă pe un copil de 13 ani...
Flora?
Hei...
Ce mă fac cu tine, acum?
Subtitrarea: Bonzi şi Flavius Gomei Echipa
SFÎRŞIT DE SEZON