Din episoadele anterioare...
Bună, Ava.
Eşti însărcinată?
- E cea mai bună veste... - Din viaţa ta?
Asta voiam să spun.
Poate ar trebui... să ne căutăm o casă.
Copilul e acum cât o alună.
Ştii şi că o să crească?
Banii din bancă şi proprietăţile lui Mags au fost confiscate,
dar a dispărut mare parte din bani.
- Cât de mare, Raylan? - Mai mult de zece dolari.
Uite, mă interesez, poate dau de urma banilor.
- Mersi. - Dacă îţi ceri scuze.
Poftim?
Până să ies din casa lui Wade Messer,
Dickie Bennett te aranja de parcă era ziua lui.
- Erai ca o pinata. - Deci mi-ai salvat viaţa.
Şi nu-i aşa?
Credeai că o să ţi-l dau ca să-l căsăpeşti,
de parcă aş fi împrumutat un purcel din coteţul tău?
- Mi-ai promis. - Îmi vine să te pocnesc...
El ce naiba caută aici?
Asta o să vă placă amândurora.
Mai multe facilităţi, magazine în apropiere,
restaurante bune şi mai multe şcoli private.
Veţi găsi... Domnul Hawkins. Mă bucur să te cunosc!
- Nu văd ce-i aşa de amuzant. - Hai să vedem curtea din spate!
Pe aici!
Jur, n-am ştiut că sunt aici până să-i aud la parter.
- Totuşi ai reuşit să te îmbraci. - Am venit aici doar din cauza ta.
- Probabil. - Probabil?
Nu-i nicio îndoială. De asta suntem aici.
Măcar nu-mi fac griji că mă înşeli cu agenta imobiliară.
- De ce? - E prea bătrână pentru tine.
- Dar tipul ăla e chipeş. - Cred că-i însurat.
Şi eu eram măritată. E cam scund pentru mine.
Vreau un tip înalt şi zdravăn... Un pompier, de exemplu.
Un îmblânzitor de lei.
Îi place natura... Se pricepe la animale...
Poate găsi utilizări noi pentru mobila din casă.
Nu. M-am săturat de agenţi imobiliari.
Îmi pare rău. Ce ai zis?
Crowder!
Ai un vizitator! Să mergem!
Salutare, Raylan. Iată-te!
Bună, Raylan! Ce surpriză!
L-ai cunoscut pe unchiul mamei, Everett?
Avea un vier dat naibii.
Cerea 12 parai să-l împerecheze.
Parcă mi-e cunoscut.
Se credea mare boxer,
până Tommy Hearns i-a tras una de l-a orbit.
Nu mai spune!
Mi-a zis că nu face sex trei săptămâni înainte de un meci.
- L-ar fi lăsat fără putere? - Nu, fără minte.
A zis că rostul femeii pe lume e să-i ia minţile bărbatului.
Raylan, ce tot spui acolo?
Ce zici de un bărbat care divorţează de o femeie,
apoi o lasă gravidă şi se întreabă dacă să se mute cu ea?
Vorbeşti cu unul care se culcă cu văduva şi ucigaşa lui frac-su,
aşa că de cauţi pe cineva care să te bată cu pietre,
n-ai ales păcătosul potrivit.
N-am fost în apele mele, Boyd.
Nu mi-am dat seama că nu-l atacai pe un ofiţer federal.
Te luai şi tu la trântă cu un vechi prieten.
Amândoi avem o parte de vină în accidentul ăsta.
Ştiu. Am vorbit cu procurorul.
O să-mi schimb declaraţia.
- Până diseară ieşi de aici. - Ce...
Sau în zori. Eliberările se fac abia după ce se dă trezirea.
Dar sper să fii înţelegător.
Raylan...
Am terminat.
S-au întâmplat multe pe aici, de crezi ce scrie în ziare.
Sunt mai mult incidente locale. Nu v-ar deranja prea mult.
Dar un tip se nimereşte mereu în miezul evenimentelor.
Se nimereşte acolo sau o caută cu lumânarea?
E pedeapsa mea pentru ce i-am făcut primului meu şef.
Probabil.
Pe la începutul carierei, abia aşteptam ocazia
să dau de perete uşile cârciumii,
să-mi aud pintenii hârşâind podeaua din lemn.
Pianistul s-ar fi oprit din cântat. Toţi s-ar fi uitat la tine.
"Cine o fi străinul înalt cu steaua de şerif?"
Mă tot comparam cu eroii din branşă.
Wyatt Earp, Bat Masterson, Bass Reeves.
Ce-mi place asta! Şi n-o să găseşti filme despre el.
Cineva trebuie să-i spună lui Denzel povestea lui.
- Înapoi la treabă! - Da, m-am prins. Am de patrulat.
- M-am bucurat să te văd. - Şi eu, pe tine.
- Mai treci pe la mine! - Sigur.
Cine să mă ţină la curent cu buclucurile locale?
Aşa-i.
- Dewey, nu te apropia de mine! - Boyd, ascultă-mă!
Dewey!
Ştiu că acum eşti omul lui Dickie Bennett,
dar treaba asta nu te priveşte.
Când îl văd, îl ia naiba. Mai bine nu mi-ai sta în cale.
Asta încerc să-ţi spun. Nu e aici.
L-au dus la izolare.
Or fi căutat prin celule cât eram în curte
şi l-au prins cu marfă de contrabandă la saltea.
Câte zile l-or ţine acolo? Ce-i?
- Raylan. - Raylan Givens? Ce-i cu el...
Eşti aici de destul timp să ştii cine face învârteli?
Cine ţi-ar strecura un mobil dacă i-ai da cât trebuie?
- La ce-ţi trebuie un mobil? - Nu-mi trebuie.
"Vântul gâdila mustăţile lui Calliope."
- Ai sărit o parte. - Cum? Nici nu ştii să citeşti.
- Ai sărit sau nu o parte? - Aşa crezi tu.
Ştiu sigur.
Copilul a adormit în sfârşit. E rândul tău, micuţo.
Mami, nu vreau la nani. Asta fac bebeluşii.
Asta fac copiii ca mami să n-o ia razna.
Spune-i pa unchiului Bill!
- Va pleca înainte să te trezeşti. - Pa-pa!
Bine. Haide!
Mulţam, doamnă.
- N-ai vorbit cu familia ta? - Sigur că nu.
Nici pe mama ta n-ai sunat-o de ziua ei?
Nici atât.
- Pe niciun cunoscut? - Respect regulamentul.
- Şi June? Şi ea îl respectă? - Probabil că nu.
E bine că acuş' spune că a locuit în New Mexico
şi apoi că a fost prinţesă în Ţara Zânelor.
N-o ia nimeni în serios.
Cu timpul, va fi mai uşor.
După ce depui mărturie o să scapi de grijă.
N-o să scap niciodată.
Carlos Salazar pare un om iertător?
În 40 de ani, în programul de Protecţie a Martorilor,
n-am pierdut vreun martor care a respectat regulile.
Bill, m-ai speriat de moarte!
- Sper că aduci veşti importante. - Da!
N-o să-ţi vină să crezi. Trebuie să-ţi arăt ceva.
Stai acolo!
Ia mâna de pe el, Bill. Îţi zbor creierii!
Ia mâna de pe el! Unde ţi-e pistolul?
Lasă piciorul jos! Haide!
Regret, Bill, dar asta e.
Traducerea şi adaptarea: Felixuca @ Nifty Team
Comentarii pe www.tvblog.ro
Sunt şeriful Brooks. Ai fost anunţată că vin.
- Da, dar... - Îmbrăţişează-mă!
În caz că se uită cineva.
Sunt prietena ta din facultate şi sunt în vizită, de la Dallas.
Să mergem!
Cred că avem probleme.
Parcă mi-a rămas chestie de-aia lipicioasă pe burtă.
- Din unghiul ăsta... - Vreau un şerveţel umed.
- Seamănă cu creatura din "Alien". - Are doar şase săptămâni.
Să nu dai fuga la mine când o să-ţi rupă coastele!
- Mă bucur că te amuzi. - Sunt mort de frică.
Da, fix ce visează orice fetiţă să audă de la prinţul ei.
Să ştii că şi mie mi-e frică.
Mai ştii că ieri am zis să ne căutăm o casă?
Să căutăm?
- Asta vrei? - De ce nu?
Te-ai gândit ce o să faci după ce vinzi casa de acum?
Oarecum...
- Fir-ar să fie! - Ce-i?
Am uitat să-mi pornesc iar telefonul.
- 17 apeluri pierdute. E de rău. - Trebuie să plec.
De ce ai telefonul închis?
Şeriful Givens, dle director adjunct Goodall.
- Bună, Raylan. - Goodall?
Credeam că funcţia mea o să te surprindă mai mult.
Ce cauţi aici?
Şeriful Bill Nichols.
Maşina lui era în faţa restaurantului de la Castlewood.
Cadavrul i-a fost aruncat pe o păşune pe la miezul nopţii.
Duhoarea speria caii. I se scursese cam tot sângele.
A fost împuşcat în picior şi în cap.
Sângele de pe picior se coagulase.
Probabil a fost împuşcat în picior cu câteva ore înainte de a fi ucis.
- Nu-mi place concluzia. - Nici mie.
Probabil a fost torturat să spună unde e unul dintre martorii săi.
- De câţi se ocupă? - De trei, în districtul estic.
Mary Archer, Darrell Simmonds şi Terry Powe,
dar se ocupa de tot programul de protecţie a martorilor, în Ohio.
- Îi mutăm pe martori? - Deocamdată îi supraveghem.
Rachel e cu Mary şi copiii ei, la Castlewood.
Tim e la Versailles cu Simmonds şi Powe e cu poliţia până ajung eu.
Şi mă ţii aici când îi pui pe toţi la treabă?
Nu. Tu vii cu mine la Micul Joe Delahunt. Îl mai ştii?
- Mergem la Boston? - Micul Joe e la Lexington.
- De trei zile. - Şi?
Înainte să intre în program, Terry Powe era asasin al mafiei
şi îl chema Walter Vondas.
L-a înfundat pe Joe Delahunt cu 14 sentinţe pe viaţă.
Cine conduce?
- E păzit? - Aşa credem.
Ar fi frumos să nu atacăm orbeşte.
Pot să bat la uşă şi să-l scot de păr pe cel care răspunde.
Dacă răspunde Micul Joe... E mărunţel.
Ăştia sunt cei mai răi. Dau mai cu sete.
Mai bine baţi la uşă şi-ţi ceri scuze că ai greşit camera.
- Îmi cer scuze? - Că ai greşit camera.
- Nu te ştiam aşa. - Am mai îmbătrânit.
- Nu. Nu e asta. - Când te-ai măritat?
Cu câteva luni înainte să divorţez.
- Eu zic că e un plan bun. - Dacă muşcă momeala.
Nu văd de ce nu ar vrea să "muşte din tine".
Dle Powe, sunt şeriful Art Mullen. Ar trebui să mă aştepţi.
- Ce-aţi mai bălărit de data asta? - Poftim?
Mi s-a zis că vii, dar nu şi de ce.
Am putea vorbi în casă? Să nu ne vadă vecinii.
Da.
Omul a zis că o să vii. Nu mi-a spus de ce.
Sigur aţi dat-o în bară cu ceva.
Domnule Powe, îndepărtează-te de fereastră!
Da, bine.
Eu ştiam că oamenii legii vin doar în haită.
Când m-au arestat, la Rozbury, au trimis nouă oameni după mine.
Nouă, în două maşini. Parcă erau nişte clovni!
Dar cei de la protecţia martorilor vin mereu singuri.
- Nu-s de la protecţia martorilor. - Nu?
Domnule Powe, îndepărtează-te de fereastră!
Repet, ce s-a întâmplat? Probabil sunt în pericol.
Altfel nu mi-ai zice să nu mă apropii de geam.
Atunci de ce nu mă mutaţi?
Nu ştiţi dacă eu sunt în pericol.
Dar dacă e aşa... Drăcie!
Nichols a păţit ceva? Asta e, nu?
De asta nu mi-a răspuns la telefon de dimineaţă.
A dispărut sau a murit?
- Colecţionezi reptile? - Da.
Colecţionez tot soiul de reptile. Am vreo 15. Le plac gagicilor.
- Ce faci cu ele? Le mângâi? - N-am cum. Nici nu le plimb.
- Le dau mâncare şi le las în pace. - Nu înţeleg pasiunea asta.
Fă-ţi bagajele, în caz că te mutăm.
Bine.
Cu ce le hrăneşti? Cu şoareci?
Sincer, nu ştiu cu ce să le hrănesc. Nu mănâncă nimic din ce le dau.
Mor. Şi le dau şarpelui.
Păcat de Nichols. Mi-era simpatic. A fost cumsecade cu mine.
A fost respectuos.
Dacă-l prinzi pe ucigaş, dă-mi şi mie un telefon.
Nichols merită să fie răzbunat.
- Domnule Powe... - Spune-mi "Walt".
- Nu-ţi zici "Terry"? - Cine o să ne audă?
Dle Powe, sper că nu mă informezi că vrei să comiţi o infracţiune.
Nu. Ia-o ca pe o glumă.
Spun doar că ucigaşul lui Nichols merită să plătească. Atâta tot.
Băieţi, se poate?
Cred că-mi trebuie ajutor.
Vai de mine, am greşit camera!
Nu, te înşeli, scumpo. Eşti în locul potrivit.
Dă-mi drumul sau îl chem pe manager!
Scumpo, îmi pare rău dacă am pornit-o cu stângul.
Ce-ar fi să intri?
O să bem ceva din minibar, poate te fac să zâmbeşti niţel!
Butchie, ce naiba se întâmplă? Şi cine e gagiul?
- Unde naiba e aparatul de gheaţă? - Îţi arăt eu unde.
- Şerif federal! Cine mai e acolo? - Mi-ai rupt mâna!
Măcar m-ai făcut să zâmbesc. Cine mai e înăuntru?
Stai aici!
Am îndoieli cu planul tău.
- A venit după tine, nu-i aşa? - Fii drăguţ şi dă-mi geanta!
La naiba... Şerifi federali! Deschideţi uşa!
- Raylan? Raylan Givens? - Deschide uşa!
- Cine e gagica? - Directorul adjunct...
Goodall.
- Aşa, şi ce vrea? - Să deschizi uşa!
Dacă aveai mandat, îl scoteai deja.
Ce fel de director adjunct nu-i în stare să obţină un mandat?
Ştii ce? Ai dreptate. Nu am mandat.
Dar vrei să-ţi zic de ce sunt în stare?
Să-l bag pe taică-tău la izolare, să-şi ia masa pe o fantă din uşă.
Să sparg uşa, să-ţi vâr mâinile acolo şi să o închid din nou!
O s-o ţin tot aşa până îmi zici care om al tău a ucis un şerif!
Şi dacă tot nu-mi spui, o să mă fac rea de tot.
Cine... ce a făcut?
Ce-i Raylan? Eşti sigur?
Mă ocup eu de asta.
- Totul e în ordine? - Nu. Micul Joe e în Kentucky.
- Cică oamenii lui vin încoace. - Ce înseamnă asta?
Că trebuie s-o ştergem. Ia-ţi bagajele!
- Chiar trebuie să stau aici? - Da. Ăsta e regulamentul.
Acelaşi care zice că trebuie să iei maşina mea?
Dacă i-ar fi instalat un dispozitiv de urmărire,
ar fi fost deja aici.
N-ar mai fi avut de ce să te urmărească.
Logic.
Probabil nu vrei să auzi asta de la cel care te protejează,
dar nu ştiu unde e ascunzătoarea.
- Pot folosi GPS-ul tău? - Te rog.
Crezi că mă vor muta din nou?
Dacă da, trebuie să-mi aleg mai bine numele.
"Terry" sună ca naiba.
Ca în filmul ăla cu tipul şi cu nevastă-sa.
Primesc nume noi, nevasta zice "Terry"
şi şeriful spune: "Nu, ăsta e numele tău!"
Aş vrea şi altă slujbă. Mi-ar găsi de lucru într-un bar?
Ştii ceva? Aproape am ajuns.
Glumeşti? Deja?
Ce...
Ieşi, nenorocitule!
Bine.
Dle Crowder, sunt obligat de lege să-ţi permit să refuzi tratamentul
şi să-ţi spun că rişti o pedeapsă disciplinară.
- Am permisiunea ta să continui? - Da.
Bine. Să vedem.
Deschideţi celula cinci!
Mi-ai cerut voie să-mi foloseşti maşina şi GPS-ul.
Ai mare grijă să faci totul ca la carte.
Şi îmi percheziţionezi casa fără mandat?
Ne ghidam după regulamentul nou.
Acum ne luăm după cel vechi.
Astea sunt economiile mele. Nu am încredere în bănci.
Walter, îţi ceream voie înainte să folosesc GPS-ul tău
şi să aflu unde era maşina ta când a fost ucis Bill Nichols.
Nu prea avem timp.
Ai o şansă, doar una, să îmi spui ce ai făcut.
Bine. Atunci ne ţinem de litera Vechiului Testament.
Pe vremuri foloseam cărţile de telefon. Pac!
Dar oamenii nu mai au cărţi de telefon.
"Ai dreptul să nu spui nimic cât timp poţi suporta durerea."
Ticălosule!
Telefonul era de la omul meu, care s-a dus după Micul Joe.
Puştiul te-a turnat. A zis că l-ai sunat acum câteva zile
şi ai întrebat cât te-ar costa să intri din nou în joc,
să repari greşeala că l-ai băgat pe bătrân la închisoare.
Ţi-a zis că două milioane, crezând că n-ai tu atâţia bani,
apoi tu i-ai zis să vină în Kentucky.
Puteai să strângi banii ăia doar urmărindu-l pe şerif,
aflând unde-i sunt martorii
apoi vânzându-l măcar pe unul celor care îl căutau.
Ce s-a întâmplat? Nichols s-a prins că-l urmăreşti?
Lasă-mă să ghicesc. Nu voiai să îl ucizi.
- A fost un accident. - Da.
Te înţeleg. Nici eu nu voiam să fac asta.
A fost un accident.
Deci voiai să le faci rău doar celorlalţi martori,
oameni fix în situaţia ta, mereu cu frica în sân.
Doar că unii dintre ei erau în programul de protecţie
pentru că au vrut să facă ceea ce trebuie,
nu pentru că erau nişte ticăloşi ucigaşi, ca tine,
care voiau să scape de închisoare.
Cu pistolul ăsta l-ai ucis pe Nichols?
- Spune, Walter! - Da!
Bine. Uite cum vom face.
O să-mi spui pe cine ai vândut şi cui.
Altfel îţi iau arma,
trag în peretele de acolo şi pe urmă o să iau arma mea.
O să-ţi trag două gloanţe în cap.
Când o să vină întăririle, o să le spun
că m-ai ameninţat cu arma şi că n-am avut ce face.
Nu cred că te vor plânge.
Şerif Brooks, făceam ceai. Vrei şi tu?
- Mersi. Ar fi minunat. - Bine.
Bună, Art!
Sunt deja aici.
- Art. - Da.
L-a urmărit pe Nichols. A trădat-o pe Mary Archer.
Trebuie să plecăm. Haide!
Dumnezeule!
- Rachel, spune ceva! - Totul e în ordine, Art.
Nu strigi numărul celulei atunci când o deschizi?
- Bună, Dick. - Ajutor!
Acum nu te mai salvează nimeni.
Eşti pregătit să simţi când o să te despic?
Sângele care se scurge...
Aerul şuierând prin găurica pe care o să ţi-o fac în gât...
O să iau mâna de pe gura ta.
Dar, dacă am impresia că vrei să ţipi,
crede-mă... o să ţipi ca din gură de şarpe!
Eşti gata? La trei.
Unu, doi...
Boyd, ştii că nu am vrut să o rănesc pe...
Să nu-i spui numele! Pricepi?
Nu scapi zicând că ai împuşcat-o pe Ava din greşeală.
Acum te mai salvează doar adevărul.
Adevărul... Adevărul despre ce?
Mă bucur că ai întrebat.
- Adevărul despre banii maică-tii. - Banii mamei?
Dar ştii mai bine decât oricine că banii de la Black Pike...
...sunt într-un fond pentru băieţii lui Doyle.
Nu despre banii ăia vorbesc, ci la agoniseala ei de o viaţă.
O să-mi zici cum pun mâna pe ea.
Nu... pot.
Boyd, aşteaptă! Nu înţelegi!
Nu-ţi pot spune cum să pui mâna pe ei...
pentru că doar mie mi-i va da, doar mie!
Chiar dacă i-aş spune: "Dă-i-i lui, Boyd e amicul meu."
- Nu i-ar da niciodată altcuiva. - Despre cine vorbeşti?
- Ai auzit de Ellstin Limehouse? - Da.
Din Nobles Hollow. Îi era dator mamei cu ceva.
De asta ea ştia... că îi va păzi bine banii.
Ascultă-mă, Boyd!
Dacă mor, nu mai pui mâna pe bani. Eu doar...
- La ce oră ai avion? - La ce oră vreau.
- M-au adus cu avionul de serviciu. - Ia te uită!
Vrei să mergem la Miami?
Ţi-au dat avionul pe mână, parcă ai fi vreo vedetă rock?
Mă duce la Paris în fiecare weekend.
Am însoţit şi eu un transport de prizonieri de la Paris.
Cafeaua era bună.
Dar era aşa de mică... Nu ştiam dacă să mai stau pe acolo.
A fost cam aiurea.
Mi-e dor de Miami. Mi-e dor de Dan.
A fost cel mai bun şef al meu.
- Şi Art pare de treabă. - Da.
- Art mi-a salvat viaţa. - Cum?
Ţi-am zis că sunt din ţinutul Harlan?
Nu.
Nu-ţi face griji.
- Cum te simţi? - Bine.
- Nu e prima oară. - Nu. E prima oară după prima oară.
Parcă eşti psihologul cu care am vorbit data trecută.
- Ce i-ai zis tipului? - I-am zis tipei că mă simt uşurată.
Tocmai am aflat. Îmi pare foarte rău.
Voiam să văd dacă te simţi bine.
Mulţumesc.
- Să mai stau sau ne vedem acasă... - Dacă vrei, stai.
- Stau. - Te aşezi? Să-ţi aduc ceva?
- Nu. - Stai puţin!
Te sun eu mai târziu.
Mai ai veşti de la secretara lui Arnett?
- Yvette? - Da.
Mai ştii ceva de ea după seara aia?
- Nu. De ce? - Erau criminaliştii.
Din biroul lui Arnett s-a scos toată carpeta
şi betonul de sub ea a fost curăţat.
Nu-i a bună.
Ar trebui să dăm o fugă până acolo mâine-dimineaţă.
- Te simţi bine? - Sigur că da.
De ce nu m-aş simţi bine?
- E-n regulă? - Ai făcut raport?
Atunci totul e în regulă.
M-am bucurat să te văd. Ai grijă de tine.
Şi tu.
Iubitule... Ce ai păţit la faţă?
Lumina ochilor mei, trandafirul meu!
Ai putea fi mai frumoasă de atât?
- Îmi spui ce ai păţit la faţă? - Nu am fost copil cuminte.
Am ajuns la Dickie mai greu decât mă aşteptam.
- Dar ai ajuns la el? - Da.
Şi ţi-a zis unde-şi ţinea maică-sa banii?
Da.
Cum nu dansezi prin parcare, înseamnă că urmează un "dar".
Dar... tre' să ne străduim niţel ca să ajungem la ei.
- De ce? Unde sunt? - La Limehouse.
Ştii că-n armată sunt spânzuraţi cei care adorm cât fac de gardă?
Da, domnule Limehouse...
Trăim vremuri periculoase, când copoii ne dau târcoale
şi Crowder abia a ieşit de la pârnaie...
Mai mult ca niciodată, trebuie să fim vigilenţi,
începând cu paznicului intrării în casa noastră.
- N-am dreptate? - Ba da, domnule.
Ştii că mă contraziceam cu taică-tău despre dresajul de câini.
Pe vremuri credeam că durerea...
e tot ce ţine minte un câine.
Tăticul tău mi-a zis că un câine ţine minte
şi când îl ierţi de bătaie.
Dacă îl faci nu doar să ţină minte, ci să şi înveţe din asta,
e al tău pe viaţă.
Dar unii câini, dacă nu le dai bătaie,
o iau ca pe un semn de slăbiciune.
Şi după aia nu-i mai poţi învăţa nimic.
Trebuie să-i omori.
Ai văzut ce se întâmplă când pui leşie în apă fierbinte?
Arde părul... şi pielea porcului.
O să-ţi dau de ales, Bernard.
Pot să-ţi pun leşie pe mână,
să încing apa,
şi să-ţi bag mâna sub apă opărită
până o să fim chit.
Apoi dăm mâna la o parte, o dăm cu oţet şi sperăm
că leşia n-a ars-o până la os.
Sau poţi să-mi promiţi că n-o să mă mai dezamăgeşti
şi o să ne vedem cu toţii de treburile noastre.
Înainte să alegi, să-ţi mai spun o chestie.
În prima variantă, o să te doară ca dracu',
dar o să fim chit.
În a doua, n-o să te doară, dar, când o mai calci în străchini,
o să înţeleg că nu mă mai respecţi.
Văd pe moaca ta că alegi varianta a doua.
Subtitrare de Felixuca www.niftyteam.ro