- Poţi simţi trecutul. - Mai mult decât îmi simt degetele.
Am îngheţat.
Acolo lucrez eu.
Ike Davis mi-a aruncat mănuşa, cu o săptămână înainte de-a fi recrutat.
Înduioşător.
N-am putea să facem odată poza aia?
Aş prefera s-o fac la începerea sezonului, pe un ecran uriaş, dar nu pot aştepta.
Mona, vrei să te căsătoreşti cu mine?
Ăsta e un "da"?
- 'Neaţa! - Bună, Steve!
Eşti cam adormită.
Am avut o noapte plină de evenimente.
Eşti frumoasă.
- Ţi-am spus-o vreodată? - Tot timpul.
Mi-ai spus aseară, când ne beam cafeaua.
Şi încă de vreo două ori, când ne-am sărutat,
şi apoi de multe ori când...
- E jenant. - A fost... grozav.
Ce s-a întâmplat?
- Chiar te plac. - Şi e aşa de rău... E o tragedie?
Nu ştiu. Tu ce crezi?
Cred că gândeşti prea mult.
Nu.
Bine, ajung cât pot de repede, în vreo 20 de minute.
Nu, am plecat. Bine, pa!
- Eşti nebun. Trebuie să mă duc la muncă. - Morţii nu dorm niciodată.
- Ne vedem mai târziu! - Nu, voi fi la treabă.
Ne vedem la birou.
Nu. Trebuie să plec.
Avem un necunoscut.
În jur de 35 de ani, caucazian.
"Ia-mă la meci"?
Pur şi simplu, trebuia să vezi cu ochii tăi.
Cât de des are un medic legist un cadavru la centrul terenului?
Da? Eşti suporter?
Îmi plac ritmurile ascunse ale jocului, lipsa cronometrului,
reflectând tinereţea noastră veşnică,
fără a menţiona fundurile jucătorilor, în acei pantaloni strâmţi.
Cine a găsit cadavrul?
Îngrijitorul şi-a adus prietena aici, ca s-o ceară în căsătorie.
- Şi cum i-a mers? - Nimeni nu mai pune inelul în budincă.
Victima voastră are toate oasele rupte. Coastele, ambele femururi.
Tipul ăsta e într-o stare groaznică.
- Omorât în bătaie? - Nu.
Plăgile nu sunt compatibile cu bătaia.
A suferit un traumatism fără penetrare, în urma unui impact violent.
- Impact violent cu ce anume? - Nu sunt urme de picioare sau de târâre.
N-a fost aruncat aici.
Evaluarea preliminară a cauzei morţii e căderea de la o înălţime considerabilă.
De unde ar fi putut să cadă?
Spune că nu e aşa, Jo.
Cred că tipul ăsta a căzut dintr-un avion.
Unforgettable Sezonul 1, episodul 16
Traducerea şi adaptarea: Cristy77 www. niftyteam.ro
Cei de la pază spun că înregistrările video arată
că n-a intrat şi n-a ieşit nimeni între ora 20 şi ora 8.
Asta s-ar potrivi cu teoria lui Webster referitoare la avion.
- N-ai dormit azi-noapte? - Ba chiar foarte bine.
M-am culcat destul de devreme.
Ne-ai lipsit. Am fost la "Third Rail".
Am fost destul de...
...obosită.
Mă duc să-mi iau o ceaşcă de cafea, să mă trezesc.
- Sigur. - Bine.
Mă gândesc la pasagerii clandestini, ascunşi în pasajul roţilor avioanelor
şi care cad la decolare sau aterizare.
Pasagerul clandestin trebuia să ajungă întâi pe pistă.
Vezi dacă cei de la Transporturi au raport breşe de securitate.
Webster plasează momentul decesului între 23 şi 3.
A găsit nişte contuzii la baza craniului, care nu provin de la căzătură.
- A fost lovit înainte să cadă. - Nu pare a fi pasager clandestin.
Cum stăm cu identificarea lui?
Aşteptăm să apară un raport pentru persoane dispărute.
Analizăm amprentele. Căutăm implanturi, fişe dentare.
Dar avionul?
Tanya urmăreşte pe radar avioanele care au trecut pe deasupra stadionului.
Da.
Trebuie să mă ocup de ceva. Tipul ăsta trebuie să se numească cumva.
Va fi mai simplu să ne dăm seama ce s-a întâmplat cu el,
dacă îi ştim numele.
Săgeţile arată traficul aerian din zonă, la momentul estimat al decesului.
De pe emiţătoare pot identifica 136 de zboruri comerciale şi de marfă,
18 zboruri private şi şase elicoptere.
Asta ar trebui să limiteze aria de căutare.
Nu prea mult.
Unele din avioanele mici nu au emiţătoare,
aşa că poţi să le vezi pe radar, dar îţi ia timp să le identifici.
Ţi-a spus Roe ceva despre seara trecută?
- Nu. - Fiindcă am ieşit împreună.
Şi am sentimentul că, pentru Roe, a fost prima dată.
- S-a descurcat bine... - Nu cred că vrei să vorbeşti cu mine.
- Am crezut că va fi nervos. - Putem vorbi despre radar?
- Apoi a început să-i placă. - Sunt prea multe informaţii.
Ne-am armonizat şi...
- Scuze! Stai puţin. Despre ce vorbim? - Despre karaoke.
Mai mulţi dintre noi am fost aseară într-un club,
iar Roe şi cu mine am cântat în duet "Don't Go Breaking My Heart".
- Am crezut că ţi-a spus ceva... - Nu mi-a spus nimic.
- Putem să ne concentrăm asupra radarului? - Da.
Sunt opt zboruri fără emiţător, dar există obligaţia
de a prezenta Administraţiei Aviatice un plan de zbor,
aşa că, în următoarele ore, voi putea să le identific.
- Mulţumesc! - Ar trebui să vii şi tu să cânţi.
- Nu se va întâmpla asta. - Eşti soprană?
- Succes! - Să fie!
Niciunui aeroport nu-i lipsesc lucrători şi nici nu există breşe de securitate.
- Probabil că nu e un pasager clandestin. - Mi-am dat seama.
Webster crede că e vorba de o crimă.
- Ce se întâmplă? - Am primit un telefon de la secţia 116.
- Spence a fost acolo. - Fiul meu? Ce caută acolo?
Ce-a făcut?
El şi câţiva prieteni au plecat fără să plătească
de la un local de pe Strada Stillman.
Derbedeul ăla! Îl voi pedepsi pe viaţă... din nou.
- Nu înţeleg... Te-a sunat pe tine? - Tu ţi-ai fi sunat tatăl, în acest caz?
Proprietarul a fost de acord să nu depună plângere,
în schimbul unei zugrăveli noi. Nu va apărea nimic în cazierul lui.
Mersi! Parcă o face ca să mă enerveze.
Am identificat victima după amprente.
Jason Kubiak, 35 de ani, are un apartament pe Strada Hillside.
E director de bancă la Cold Spring Harbor.
- Director de bancă? - Da. La asta m-am gândit şi eu.
Dar poliţia locală nu a raportat alarme sau activităţi neobişnuite.
Au trecut pe-acolo... dar era închis.
Directorul unei bănci poate dezactiva alarma.
Mai bine verifică din nou. Are familie?
Soţia lui, Amanda, a murit acum trei ani. Nu am găsit rude apropiate.
Verificaţi cardurile, telefonul. Să vedem pe unde a fost ieri.
Mă duc la apartamentul lui.
- E apartamentul lui Jason Kubiak? - Da. Cine sunteţi?
- NYPD. Iar dvs cine sunteţi? - Sarah Green, prietena lui Jason.
Vă supăraţi dacă intrăm puţin să vorbim cu dvs?
E vorba despre Jason?
Când l-aţi văzut ultima dată?
Ieri dimineaţă, când a plecat la serviciu.
Aseară a fost aniversarea noastră de trei luni.
- Am vrut să sărbătorim. - Aveaţi ceva planificat?
Mergeam la cină.
Urma să-mi trimită un mesaj cu numele restaurantului.
- Nu am mai auzit nimic de el. - Nu v-aţi îngrijorat?
Lucrurile evoluau aşa repede între noi, încât mi-a fost teamă că s-a speriat.
Nu-mi vine să cred ce s-a întâmplat.
Cum v-aţi cunoscut?
Pe internet, pe blogul supravieţuitorilor. Jason a scris aşa frumos despre soţia sa.
Şi eu am pierdut pe cineva, cu cinci ani în urmă.
E foarte important să găseşti pe cineva care te înţelege.
Am verificat cardurile lui Jason.
Aseară a făcut o plată de 150$, la Restaurantul Chez Antoine.
- Foarte la modă! - Nu înţeleg.
- Prietena lui spune că nu au ieşit. - Pentru cine a aruncat atâtea lovele?
Şi lucrurile devin şi mai complicate.
Webster a găsit urme de vopsea roşie metalică
în jurul rănii de la craniu.
Se gândeşte la un stingător, care e obligatoriu în avioane.
Poate că dacă găsim avionul, găsim şi arma crimei.
N-a venit nimeni, iar ei au încasat 150$ numai fiindcă au rezervat masa.
De ce n-o fi venit?
Poate că s-a uitat la preţuri şi i-a venit mintea la cap.
Nu apreciezi valoarea unei cine romantice.
Dar când te-am dus la Restaurantul Windover, din Syracuse?
Restaurantul Windover din Syracuse. A fost foarte romantic.
Raţa a fost prea prăjită, iar votca era diluată cu apă.
M-a costat salariul pe o săptămână. Aşa îmi mulţumeşti?
Îmi amintesc că am fost recunoscătoare. Am fost foarte...
Astea sunt pete de la polen. Jason avea astfel de pete pe jachetă.
Merită să încercăm.
Înregistrarea e de la o cameră de pe strada aceea.
Jason a cumpărat flori pentru întâlnire.
E clar că se certau în legătură cu ceva. Pare să plece, dar se întoarce.
Apoi vede ceva pe scaunul din spate şi intră în maşină.
- Ce e pe scaunul din spate? - Hai să căutăm furgoneta.
Am analizat situaţia lui financiară. N-are bani, n-are familie.
De ce să-l răpească?
Un director de bancă e răpit pentru un singur motiv.
Nu e posibil ca cineva să fi fost aici, de când am închis, ieri.
Apreciez îngrijorarea, dar, aşa cum puteţi vedea,
seiful este închis, iar alarma este activată.
E un seif vechi.
- N-are mecanism dublu de închidere? - Nu, dar are un milion de combinaţii
şi o alarmă care se declanşează chiar dacă numai o cifră este greşită.
- O poţi deschide singur? - Numai uşa din exterior.
Cea din interior, care permite accesul la bani şi la cutiile de valori,
poate fi deschisă numai de un director.
Nu e posibil.
Autorii au dezactivat alarma de la uşa principală,
folosind un cod pe care îl au toţi angajaţii.
Au intrat în bancă, folosind cartela de acces a lui Jason.
Dar seiful?
Codul de acces al lui Jason a dezactivat alarma,
iar cartela de acces a deschis uşa interioară.
Au intrat la 22:31, şi au ieşit la 23:57.
Au luat 110.000$ bani lichizi, au deschis o duzină de cutii de valori.
E ziua "adu-ţi infractorul la serviciu".
- Bună, Spence! - Nina, Roe, Al!
Stai aici, fă-ţi referatul, nu te băga în bucluc.
- Sună minunat. - Nu mă enerva, Spence.
Ia-ţi un scaun din sala de şedinţe.
Ginny s-a dus la serviciu. N-am vrut să-l lăsăm singur.
E binevenit aici.
În timp ce e aici, am putea să-i introducem amprentele în sistem.
Asta a fost aseară la 22:31.
Ce e?
Nu pare ca Jason să opună rezistenţă.
Poate l-au ameninţat.
Asta-i tot. Au închis camerele de supraveghere.
Având în vedere toate astea, cred că Jason era omul din interior.
E curat ca lacrima, nu are cazier.
Doar nu te trezeşti într-o dimineaţă şi spui: "Voi jefui o bancă".
Soţia lui a murit.
Uneori, tragediile personale te fac să reanalizezi lucrurile.
Noua prietenă cu gusturi rafinate te face să reanalizezi lucrurile.
Să se ocupe de jaf agenţii federali, noi rezolvăm cazul asasinării lui Jason.
Şi voi spune că tipul ăsta e principalul suspect.
Am căutat camere video orientate spre stadion,
care funcţionau la momentul respectiv şi am găsit una pe Podul Rikers Island.
Nu e plăcut.
Dar acum ştim că evenimentul s-a petrecut la ora 1:17.
Am pe radar un avion privat
care ar fi putut fi deasupra stadionului, la ora respectivă.
Nu are emiţător, dar am reuşit să stabilesc
că avionul a decolat de pe Aeroportul Islip.
- Bravo! Nina, Roe, duceţi-vă acolo! - Bine.
Mâine seară, mergem toţi în acelaşi loc, dacă vrei să vii şi tu.
Nu ştiu. Cred că trebuie să-mi odihnesc "ţevile".
Te anunţ.
Asta e furgoneta de la florărie.
Scuzaţi-mă! Caut Hangarul Barker. Am crezut că e ăsta, dar...
- Nu ştiu nimic despre jefuirea băncii. - Atunci de ce ai fugit?
Pentru că arătaţi ca poliţiştii.
- Am probleme financiare cu fosta soţie. - Bine. Vorbeşte-ne despre furgonetă.
Nu e nimic de spus.
E a unui tip care închiriază spaţiul ăsta pentru avionul lui.
Îmi dă 40$ ca s-o spăl o dată la câteva săptămâni.
Ştii cum îl cheamă?
- Mark.... Nu ştiu. - Ştie cineva când a decolat?
Eu ştiu. Azi-noapte, în jur de ora 1:00.
Eram aici şi lucram la un Skyhawk care trebuia să plece în dimineaţa asta.
- L-ai văzut pe tipul ăsta cu el? - N-am observat.
Eram în cealaltă parte a hangarului. N-am putut să le văd feţele.
- Câte persoane erau? - Trei.
- Poţi să-l descrii pe cel de-al treilea? - Nu prea am putut vedea.
Îi avem pe Jason şi pe tipul de la bancă, iar acum avem şi un al treilea?
Furgoneta a fost declarată furată în Virginia, acum două luni.
A fost curăţată.
Hangarul a fost închiriat de o firmă cu nume fals,
dar am obţinut numărul de identificare al avionului.
Am trimis o notificare că îl căutăm aeroporturilor de pe o rază de 900 km.
Sarah, prietena lui, vine aici. Vreau să văd ce crede
despre implicarea lui Jason în jefuirea băncii.
- Ce e? - Ai un vizitator.
Mă întorc imediat.
Ce mai faci? Eram cam...
- Ce caută aici? - Poate are un pont despre Jimmy Hoffa.
O grămadă de tipi prietenoşi! Care dintre ei e Al?
Probabil că cel care se uita la tine, de parcă voia să te omoare.
Aşa am crezut şi eu. Trebuie să-ţi fie greu.
- Ce anume? - Să fii văzută cu mine.
- Familia mea, chestia cu mafia. - Ţi-am spus că nu-mi pasă.
De ce ai fugit de-acolo de parcă luase foc clădirea?
- N-am fugit... - Am crezut că nu-ţi pasă de numele meu.
Aşa e.
Trebuie să accept că tu eşti cine eşti, iar eu sunt cine sunt, adică poliţistă?
Bine, dar eu nu... Ce se întâmplă? Lucrurile mergeau foarte bine.
Suntem împreună de o lună şi, dacă nu mă lasă memoria,
ceea ce nu se întâmplă niciodată, noaptea trecută a fost minunată.
Poate ar trebui să ne oprim aici. Chiar tu ai spus că eşti poliţistă,
iar în lumea ta, numele familiei mele mă plasează de partea greşită.
Şi am sentimentul că nu se va termina bine pentru niciunul dintre noi.
Chiar aşa? Bine.
Nu-mi amintesc să te fi transferat la Crimă Organizată.
- Foarte matur. - N-am putut rezista tentaţiei.
Tocmai am fost părăsită. E incredibil, nu-i aşa?
Jo ne-a ajutat din nou.
ADN-ul recoltat de sub unghiile lui Jason se potriveşte cu al lui Mark Payne.
Mecanicul de la aeroport confirmă că el e pilotul nostru.
Payne a fost închis de două ori pentru jaf bancar.
Căutaţi toţi asociaţii cunoscuţi ai lui Payne.
Unul dintre ei trebuie să fie al treilea, sau ne poate duce la el.
Imediat, şefule. Doamnă!
- Îl caut pe locotenentul Burns. - Da.
Bună! Sunt Victor Cushman.
Mi s-a spus să vin în legătură cu cutia de valori.
Dle Cushman, mulţumesc că aţi venit. Puteţi să vă alăturaţi celorlalţi.
Mulţumesc!
N-ar trebui să-ţi scrii referatul la istorie?
Vrei să mă iei, în schimb, la poligonul de trageri?
- Vrei să mergi la poligonul de trageri? - Nu te deranjează, nu-i aşa?
Poftim? Nu.
Nu consider că reprezintă o problemă întrebările despre Congresul Continental.
Carrie! Sarah Green e jos.
Ai chef să vorbim?
Dacă e vorba despre ce s-a întâmplat ieri, nu mai am nimic de spus.
Ne era foame, nu aveam bani. A fost o prostie.
- Nu la asta mă refeream. - Atunci la ce anume?
Mi se pare că nu am mai stat de vorbă de mult timp.
- Am vorbit în dimineaţa asta. - Ştii ce vreau să spun.
Despre ceea ce se întâmplă acasă şi despre cum te simţi.
Niciodată nu am vorbit despre asta.
Am lua mingea pe care ne-a dat-o unchiul Ryan,
ne-am duce în parc, am face câteva aruncări şi am vorbi.
- Chiar trebuie să termin referatul. - Da, ştiu.
Nu l-am văzut niciodată. El l-a omorât pe Jason?
Banca la care a lucrat Jason a fost jefuită azi-noapte.
Tipul ăsta era acolo cu Jason,
dar nu ştim dacă Jason a fost constrâns sau dacă a fost implicat.
Să fie implicat? E o nebunie.
- Pari foarte sigură. - Nu era tipul ăla de om.
- Dar cum era? - Amabil, onest...
Ordonat... Eu nu sunt.
N-am ştiut că există bărbaţi ca Jason. Săptămâna trecută am fost să călărim.
Nu a călărit niciodată, dar ştia că mie îmi place, aşa că ne-am dus.
A fost îngrozit.
Sarah, ştiu că ţi-e greu.
- Te simţi bine? - Da.
Nu e drept.
Nu e.
Când eram mică, tatăl meu a lăsat o ţigară aprinsă în camera mea.
De ce fuma în camera mea...
De-atunci am astea...
Jason m-a făcut să mă simt bine. Un asemenea bărbat era.
Mă scuzi o clipă?
Avem o posibilă locaţie a lui Payne.
Roe a identificat o comandă la această adresă,
pe numele lui Payne, cu trei săptămâni în urmă.
Îi aparţine unchiului lui.
Mark Payne! Poliţia!
E mort.
Sunt locotenentul Burns, NYPD.
Am fost implicat într-un schimb de focuri, pe Strada Frederick, numărul 126.
Un suspect a fost împuşcat. Avem nevoie de ambulanţă la acea adresă.
Sarah a fost aici. Ăsta e ceaiul ei.
Nu e drept.
Poţi s-o spui. M-a păcălit.
Poliţiştii s-au dus la Jason acasă, dar nu era nici urmă de Sarah.
Am dat-o în căutare.
Am luat-o prin surprindere atunci când ne-am dus la Jason acasă.
Îşi lua lucrurile.
Am găsit sus o grămadă de dosare.
Au note despre sistemele de securitate, patrulele de poliţie...
Au chiar şi poze din interiorul băncii.
Se pare că luni de zile au investigat şi planificat acest jaf.
Am găsit un dosar despre Jason.
E totul acolo... restaurantele preferate, programul zilnic,
chiar şi necrologul soţiei..
L-a vizat pe Jason, care îşi jelea soţia, ca să poată avea acces la seif.
Destul de dur.
Nu uita de momentul când a fost aruncat din avion.
Încă nu ştim dacă s-a implicat de bunăvoie.
Dragostea te face să te comporţi prosteşte.
- De la cine ai auzit asta? - De la Kiki, Elton.
Cred că ştiu de ce Jason a acceptat. În pozele astea pare că e ostatică.
Poate că şi-au dat seama că pozele nu erau suficiente.
Cred că Sarah era legată în partea din spate a furgonetei.
La asta se uita Jason în înregistrarea video.
Oricum ar fi, ea l-a trădat.
Cel puţin nu a fugit cu toţi banii. Poliţiştii au găsit sus o grămadă de bani.
Dar dacă fugi cu un avion nedetectabil, de ce te întorci?
Pozele par să indice că au planificat un alt jaf.
Poate că nu urmăreau banii. Poate urmăreau altceva.
Hai să ne mai uităm o dată la cutiile de valori jefuite.
Poate avem o şansă. Au luat amprente de pe ceainic.
Să le introducem în sistem.
Nu sunt surprinsă să aud că Sarah are necazuri.
Întotdeauna a fost un copil problemă.
A fost exmatriculată din toate şcolile private din Manhattan.
A copiat, a chiulit, a furat,
şi chiar au existat zvonuri că ar fi avut o aventură cu un decan.
Când a împlinit 18 ani, a abandonat şcoala şi a plecat de-acasă să-şi facă un destin.
- Ce-a spus tatăl ei despre asta? - Fostul meu soţ?
N-a avut nimic de spus. Plecase de mult timp.
Cum era el?
Un om extraordinar, cum n-am mai întâlnit.
Şi un escroc notabil.
Nu era un tată potrivit pentru o fată tânără.
Dar Sarah l-a adorat şi s-a schimbat după plecarea lui.
- Vorbeşte-mi despre incendiu. - Cel de la hotel?
Nu. Mi-a spus că tatăl său a fumat în camera ei,
şi s-a declanşat un incendiu. Mi-a arătat cicatricele.
Mie mi-a spus că sunt de la un incendiu dintr-un hotel.
- Când s-a întâmplat asta? - Acum cinci ani.
- Era în Europa, cu soţul ei. - E căsătorită?
A fost. Cu un domn mai în vârstă. El e polonez sau elveţian.
Nu l-am întâlnit niciodată. Probabil că am o poză cu el.
- Când a luat sfârşit căsătoria? - La puţin timp după incendiu.
Monstrul a lăsat-o pe Sarah să-şi revină în spital.
Poftim! El e.
Bună! Sunt Victor Cushman.
Mi s-a spus să vin în legătură cu cutia mea de valori.
Interpolul nu a auzit de Victor Cushman, dar a auzit de Adam Gruen,
care e suspect într-o serie de jafuri bancare
care au avut loc în Europa între 2002 şi 2005.
A folosit un avion pentru a fugi şi a avut ca şi complice o tânără.
Fiţi atenţi!
Acum şase ani, cei doi au şterpelit diamante în valoare de două milioane
din seiful unei staţiuni de lângă Basel.
După o săptămână, un avion înregistrat pe numele lui Gruen s-a prăbuşit în Alpi.
Gruen a fugit cu diamantele, dar complicea lui a fost prinsă
între rămăşiţele navei şi a suferit arsuri foarte grave.
Guvernul austriac nu a putut instrumenta un caz solid fără diamante
şi au fost obligaţi să o elibereze.
- E Sarah. - Deci e o răzbunare.
A lăsat-o să ardă ca să poată fugi cu diamantele, iar ea le vrea înapoi.
Poate că diamantele sunt în cutia de valori.
A jefuit mai multe ca să nu bănuiască c-a fost ea?
Nu cred că diamantele erau acolo. I-am văzut faţa când a deschis cutia.
A părut... uşurat.
De ce s-ar fi simţit uşurat?
Acolo era o cheie.
Tipul a păstrat acolo o cheie? Despre ce e vorba?
- Cheia de la diamante? - Da.
A părut foarte fericit că acea cheie era acolo.
Dacă asta caută, atunci de ce mai e cheia acolo?
Au stat în bancă 86 de minute, perioadă pe care nu o putem justifica.
Dacă au copiat cheia?
Au luat banii, au jefuit celelalte cutii de valori.
Cushman crede că e un jaf obişnuit. Dar... de unde e cheia?
Poţi căuta un loc denumit Dye and Norwood?
Cred că supravegheau acel loc.
Ştiu locul. E un depozit pentru cei foarte bogaţi.
- Tablouri, mobilă... - Tipul e foarte bogat. Cine ar fi crezut?
Ştiu câţiva poliţişti care au lucrat suplimentar acolo.
Folosesc tehnică foarte avansată. E imposibil de spart.
- Asta dacă nu ai o cheie. - Am găsit.
E deschis de luni până vineri şi e nevoie de programare.
De asta au copiat cheia. Nu puteau intra până astăzi.
- S-a deschis la ora 10. - Acum 15 minute.
Poliţia!
A plecat!
Am ajuns prea târziu.
Ştii unde e Sarah?
- Nu. De ce aş şti? - Ai dreptate.
Acum cinci ani, ai lăsat-o să moară într-un avion în flăcări.
Ce-ai făcut, te-ai debarasat de ea, ca să nu fii nevoit să-i dai din pradă?
E ridicol. A fost un accident, n-am vrut să o rănesc pe Sarah.
Dar nici n-ai ajutat-o. Ai luat diamantele şi ai lăsat-o să moară.
Ascultă-mă, detective.
Am fost singur de când am abandonat-o pe ea,
şi am regretat acel moment mai mult decât orice.
Relaţia mea cu Sarah a fost unică... şi am iubit-o.
Şi aş face orice să i-o pot spune faţă în faţă.
Ştii ce cred?
Că ai fost învins de micuţa americancă, şi nu ne-o serveşti pe tavă
fiindcă diamantele tale sunt la ea şi le vrei înapoi.
Nu mă aveţi cu nimic la mână.
Noi nu, dar Interpolul are.
Nu pot să pronunţ nici jumătate din locurile în care eşti căutat,
dar eşti căutat.
Extrădarea e un proces complicat.
Dacă faci ce vrem noi, am putea vorbi cu procurorul.
Te va ţine aici, în loc să te trimită în ţări unde nu vei fi tratat prea bine.
- Unde e? - Nu... ştiu. Aş vrea să ştiu.
Te poţi descurca mai bine de-atât. Unde ar putea să fie?
Am făcut o înţelegere?
Aşa cum am spus, vom vorbi cu procurorul.
Bine.
Cred că va aştepta câteva ore... aşa făceam noi întotdeauna...
...iar apoi va zbura departe.
- Sarah poate pilota un avion? - Bineînţeles.
E unul dintre cei mai buni piloţi cu care am lucrat vreodată.
Dacă Sarah poate pilota, trebuie să găsim acel avion.
Am verificat toate aeroporturile de pe coasta de est.
Avionul ăla a dispărut.
În refugiul lor, erau şabloane cu vopsea pe ele.
A schimbat numărul de identificare al avionului.
Nina, cheam-o pe Tanya aici.
Vom verifica numere noi de înmatriculare şi vom găsi avionul.
Am înţeles.
Au venit amprentele luate din avion.
Avem declaraţia lui Sarah.
A spus că planul era să arunce cadavrul lui Jason din avion.
A recunoscut că l-a lovit cu stingătorul pentru a-i fi mai uşor.
O adevărată figură.
Lasă-mă puţin cu ea.
Bună ziua din nou!
Ne-ai spus... o poveste destul de dură.
Cred că da.
Ai făcut un tip să se îndrăgostească de tine,
te-ai folosit de el ca să jefuieşti o bancă,
iar apoi l-ai împins din avion. Trebuie să ai mult sânge rece.
- Dacă spui tu... - Dar nu cred că tu eşti acea persoană.
- Nu mă cunoşti. - Aşa e.
Dar ştiu că erai îndrăgostită de Victor Cushman,
că el ţi-a promis să te iubească, să te protejeze şi să aibă grijă de tine.
Înţeleg durerea pe care ai simţit-o când el te-a lăsat să mori.
Cere răzbunare, corect?
Chiar dacă asta înseamnă să înşeli un bărbat ca Jason.
- Dar nu cred că eşti o criminală. - Sunt.
Pe stingător erau amprentele lui Mark Payne, nu ale tale.
- Eu l-am omorât. Ăsta era planul. - Tu pilotai avionul.
Cum ai fi putut să-l omori? E imposibil.
Nu cred că te-ai aşteptat ca Jason să moară.
Nu cred că l-ai vrut mort.
Poate că Mark nu a vrut să împartă la trei.
Poate era gelos pe relaţia voastră.
Din ceea ce mi-ai spus, nu totul era minciună, corect?
E momentul să spui adevărul. S-a terminat.
Fă asta pentru tine, fă-o pentru Jason. Spune-mi ce s-a întâmplat.
Urma să îl ţinem în Jersey câteva zile
şi să-i dăm drumul după ce luam diamantele.
Am folosit avionul fiindcă Mark se temea ca furgoneta să nu fie recunoscută.
S-a petrecut totul aşa repede. Eram încă în ascensiune.
Am început să-i povestesc lui Jason despre Victor, despre diamante
şi am auzit un sunet oribil. M-am întors şi...
Mark l-a lovit din nou.
Mi-a spus că nu putem fi găsiţi cu el.
Am încercat să controlez avionul şi în acel moment l-a împins în afară.
Dar e vina mea.
E vina mea că a murit.
Pleci acasă în curând? Aş putea să iau metroul.
Am ceva de lucru, dar...
...nu-i nimic.
- L-aţi prins pe tipul cel rău? - Da.
Dar tu? Ai luat articolele acelea despre confederaţie?
- De unde ştii despre asta? - Şi eu am fost odată în clasa a X-a.
A fost cu mult timp în urmă.
Acum am ceva timp liber, dacă mai vrei să discutăm.
Da.
Dar... ştii ceva? Am o idee.
- Carrie! - Ce cauţi aici?
- Sunt un idiot. - Da. Şi?
Mi-a fost dor de tine.
Au trecut doar 29 de ore.
29 de ore, 56 de minute şi... nu ştiu câte secunde.
- Cum să-ţi fie dor de mine? - Îmi pare rău că m-am panicat.
După ce ai plecat ieri, m-am gândit: "Nu fi prost, Steve. Cum se va termina?
Ea e poliţistă, iar tatăl tău a jucat boccia cu John Gotti".
- Apoi m-am gândit să vin la secţie. - Ca să-ţi dovedeşti că ai dreptate.
Cred că da. Sau ca tu să mi-o dovedeşti.
- Şi am intrat perfect în rol. - Ai avut dreptate să te superi.
N-ar fi trebuit să vin aici.
N-ar fi trebuit să te scot din clădire de parcă ardea.
Da.
Ştii cum se spune:
"Puteri mai-nalte, mai presus de noi, zădărniciră tot ce-am pus la cale".
Romeo şi Julieta.
Asta e... nu, e în regulă. Am fost Lady Capulet în clasa a V-a.
Iar eu Mercutio, în şcoala generală.
Comparăm situaţia noastră cu cea a lui Romeo şi a Julietei?
- Da. - Bine.
Ştii că povestea lor nu s-a terminat prea bine.
Ba da, la mine în şcoală. Am rescris sfârşitul.
- Deci mai există speranţă. - Da.
Au trăit fericiţi, până la adânci bătrâneţi.
Ai făcut treabă bună azi, T.
Îmi pare rău!
Te-ai putea revanşa.
La ce te gândeşti?
Fă-mi o ofertă pe care să n-o pot refuza.
Traducerea şi adaptarea: Cristy77 www. niftyteam.ro