Bună, Salvador!
- Ce se întâmplă? - Nimic. De ce întrebi?
- Carrie! - Am primit un e-mail.
- La fel ca mulţi alţii de pe etaj. - Ce e-mail?
- La ce te uiţi? - Nu, e doar...
Foarte nostim, Roe. Foarte matur. Mulţumesc.
Poţi să-ţi descrii atacatorul, detective?
Păr negru şi unsuros, mustăţi. Voce piţigăiată.
Ştiţi ceva? Nu-mi cer scuze pentru ieri. Şoarecele ăla a venit după mine!
E adevărat! M-a privit în ochi! Şoarecele ăla era inteligent.
Am primit cutia asta pentru locotenetul Burns.
Da, las-o aici. I-o dau eu.
Omucideri Queens.
Nu ştiu. Data trecută, când Spence a avut necazuri,
te-a sunat pe tine, aşa că m-am gândit să te întreb.
Şi crezi că, fiindcă şi-a schimbat parola de pe Facebook, are necazuri?
Am această senzaţie. A fost foarte secretos în ultima vreme.
- Am crezut că aţi progresat. - Asta a fost săptămâna trecută.
Mike, sunt sigur că Spence e bine. Poate s-a săturat de parola lui.
Băieţi, avem un incendiu suspect la un laborator de cercetări din Woodside.
O victimă.
Şefule, am o cutie pentru tine. Nişte cărţi şi alte lucruri.
Nu sunt ale mele.
Ce mai faceţi, dlor detectivi?
Jay Krause, comandantul detaşamentului de pompieri.
Focul s-a limitat la acest laborator. Credem că ea e Audrey Cruz, cercetătoare.
Era la laborator de vreun an. Nu prea aveţi ce vedea.
Cum aţi identificat-o?
Pentru moment, cu cardul de intrare, dar vom folosi radiografiile dentare.
- Unde e focarul incendiului? - Chiar aici.
Laboratorul avea canistre cu combustibil, tot felul de lichide inflamabile.
- Vă gândiţi la un dispozitiv incendiar? - Ar fi prematură această concluzie.
- Sunt urme de explozie şi reziduuri. - Le vom analiza.
Iei în considerare tetranitratul de pentaeritritol?
Putere de distrugere mare, arsurile, unda de şoc mare, ceea ce explică ferestrele.
Corect, dar în acest moment, toate sunt doar speculaţii.
Simt că ezitaţi să folosiţi cuvântul care începe cu "B".
Aveţi dreptate, locotenente.
Dacă doar sugerăm că e vorba de o bombă în New York, după 11 septembrie,
voi avea pe cap 48 de agenţii federale şi regionale.
În 90% din cazuri e vorba de cineva care s-a furişat să fumeze
sau un fragment al detonatorului, e vorba doar de un incendiu.
Dacă v-aş spune unde găsiţi o placă de circuit imprimat
- cu un condensator pe ea... - Da, dar ar fi un mare "dacă".
E pe hol, a trecut prin ferestre. Nu a fost un incendiu accidental.
Avem de-a face cu o bombă adevărată.
Unforgettable Sezonul 1, episodul 20
Traducerea şi adaptarea: Cristy77 www.niftyteam.ro
Dacă nu sunt ale lui Al, atunci ale cui sunt?
"The Natural". Mike, numele tău e pe ea.
Nu, exemplarul meu e chiar lângă pat, acolo unde o ţin întotdeauna.
- Da, chiar lângă păpuşa Jose Reyes. - Nu e amuzant. Tipul ăla a plecat.
Nu ştiu. Am putea lua probe ADN de pe acest aparat de ras.
Roe, vrei să nu ne faci să pierdem timpul?
Îmi pare rău, Nina. Eu folosesc aparatul de ras electric.
Numai aşa obţin această fineţe care îmi place.
Laboratoarele Sinclair. Ce ştim despre ele?
Au fost înfiinţate pe la mijlocul anilor '90.
Închiriază spaţii unei duzini de clienţi publici şi privaţi.
Universităţi, producători de parfumuri, antreprenori din domeniul apărării.
- Cineva suspect? - Deocamdată, nu.
- Ştim ceva despre bombă? - Webster analizează reziduurile.
- Dar despre victimă? - Audrey Cruz.
A absolvit Institutul Tehnologic din New York.
A avut o bursă pentru studierea efectelor depozitării apei în materiale plastice.
- Vreo legătură? - Probabil nu are legătură cu munca ei.
- Dar viaţa personală? - Pot să-ţi spun că Audrey n-ar fi trebuit
- să fie în laborator aseară. - Cum aşa?
După program, accesul e permis numai în baza unei cereri speciale.
Paznicul ne-a spus că a vrut să intre doar un minut, fiindcă a uitat ceva.
- Ştim despre ce e vorba? - Nu, dar fii atent la asta.
Am luat-o de la camerele de securitate din parcare.
Se petrece imediat după ce a plecat de la serviciu.
Era un unghi larg. Am mărit puţin imaginea.
Ia acest bilet, pleacă. Se întoarce după trei ore.
- Poate suspecta că se întâmpla ceva. - Sau e implicată în ceea ce se întâmpla.
Spun doar că era în laborator după program.
Trebuie să analizăm şi această posibilitate.
Staţi puţin. Cineva trebuie să fi lăsat biletul.
- Ar trebui să apară pe înregistrare. - Am verificat.
Era multă lume prin preajmă la ora prânzului.
Multe capete şi trupuri. Dintr-odată apare biletul.
Îi voi verifica celularul, să văd pe cine a sunat după ce l-a primit.
Până când aflăm mai multe, nu dăm declaraţii presei.
E o crimă, nimic mai mult.
Audrey era idolul meu.
Când am venit din Cuba, acum 30 de ani, aveam visuri, iar fiica noastră le trăia.
Vă puteţi gândi la cineva care ar fi vrut să-i facă rău?
Nu, nimeni.
A fost o studentă excelentă, a avut bursă completă.
Îşi lua foarte în serios munca şi viaţa.
- Şi prietenii ei? - Avea câţiva prieteni apropiaţi.
Vă dau numele lor şi numerele de telefon.
Audrey a avut ceva probleme la Laboratoarele Sinclair?
- Ce vreţi să spuneţi? Îşi iubea slujba. - Nu. M-am gândit că poate s-a certat
cu un şef sau un coleg, ceva de genul ăsta?
- Credeţi că e vina ei? - Nu.
- Fiica mea e moartă, detective! - Ştiu, şi nu cred că a făcut ceva greşit.
Doar că am nevoie de cât mai multe informaţii de la dvs,
- ca să aflu cine a făcut asta. - Munca era viaţa ei.
De obicei, îşi petrecea timpul acasă, citind, studiind.
Se petreceau atât de multe în capul ei,
încât îi era greu să relaţioneze cu alte persoane.
- Ştiţi cum e? - Da.
Ştiţi de ce s-a întors la laborator în acea seară?
- Nu. - Mulţumesc.
S.P.I.
Dacă doar sugerăm că e vorba de o bombă în New York, după 11 septembrie...
Îmi permiteţi?
Ăsta este un cec pentru salariu.
Am crezut că Audrey se ocupa doar cu cercetarea de la laborator.
Audrey ne-a spus că a cunoscut la laborator pe cineva de la S.P.I.,
- care i-a oferit o slujbă. - S.P.I. Slater-Planck Incorporated.
- Ştiţi cu ce se ocupă această companie? - Ne-a spus că sunt bani câştigaţi uşor.
Doar un proiect paralel.
- Doar nu credeţi...? - Sunt sigură că nu e nimic.
Trebuie să reparăm cuptorul cu microunde.
Criminaliştii au găsit geanta lui Audrey în laborator.
A fost expusă la căldură, dar nu şi la foc,
aşa că vinilul s-a topit în jurul conţinutului.
Biletul!
- E incredibil. Şi ilizibil. - Dar e doar copt, nu şi ars.
- Poţi recupera ceva din el? - Unii ar numi asta ştiinţă,
dar eu prefer termenul... "magie".
- Tanya, am nevoie de o favoare. - Nu mai am favoruri. Despre ce e vorba?
Ai acel program în care introduci informaţii despre o persoană,
- Şi te ajută să le descoperi parolele. - E un algoritm de date aleatorii.
Nu e perfect, dar mă apropie de rezultat.
- Care e problema? - Fiul meu, Spencer.
Noi doi avem o înţelegere în legătură cu conturile lui online.
Am verificat în dimineaţa asta,
dar îşi schimbase parola de pe Facebook şi nu pot să o găsesc.
- Nu crezi că sunt doar chestii de băiat? - Sigur, şi asta ar fi bine...
- Nu foarte bine. - Corect.
Acum câteva luni, câţiva băieţi l-au băgat în ceva
şi încerc să fiu proactiv. Are sens ce spun?
- Absolut. Voi face o încercare. - Grozav! Mulţumesc.
Am făcut o listă cu chestiile lui personale.
Filme, muzică, prieteni, chestii de genul ăsta.
- Ciocolata "Raisinets"? - Da, e destul de inteligent.
Dacă avem noroc, gazul cloric ne va revela cerneala din biletul lui Audrey.
- Priveşte! - "S.P.I.". Ce scrie acolo?
- "Insidios... Păstrează distanţa!" - "Toţi suntem şoareci de laborator."
- Ai găsit ceva? - Da. O listă de cumpărături.
Mi-e teamă să mă uit.
"Acid azotic, acetonă, pentaeritrită, carbonat de sodiu."
Tetranitrat de pentaeritritol. Ai avut dreptate.
Toate lucrurile pe care le găseşti la magazinul de bricolaj.
Un pahar de laborator, o baghetă şi un termometru.
Ai putea s-o faci în spatele barului.
Nu e un mod prea bun de utilizare a barului.
Îmi pare rău, n-am vrut să las pozele surorii tale să zacă peste tot.
- Încercam să mă informez. E groaznic. - Nu e ca şi cum nu le-aş fi văzut.
- Dacă aflu ceva, te anunţ. - Mulţumesc.
În funcţie de direcţia în care merg lucrurile,
cred că ar trebui să-l informăm pe Al despre oferta
- noului tău prieten, dl Morgan. - O voi face.
Aş vrea să păstrez secretul, dacă nu te superi.
- Să vedem cum decurg lucrurile. - Da.
Mersi.
S.P.I. e un antreprenor din domeniul apărării,
asta însemnând că cea mai mare parte a activităţii lor e clasificată.
Nu ştim ce făcea Audrey pentru ei.
Nu, dar l-am sunat pe managerul lor de proiecte, Thom Musso.
- E greu de găsit. - Am verificat telefonul lui Audrey.
N-a sunat pe nimeni după ce a primit biletul.
- Nici poliţia, nici pe cei de la S.P.I. - Şi s-a întors la laborator,
- în ciuda avertismentului. - Da.
Am senzaţia că lipseşte o piesă din acest puzzle.
Cred că ştiu cine ne poate ajuta.
Prietenii noştri de la S.P.I.
S.P.I. Cu ce vă pot ajuta?
- Scuzaţi-mă! - Nu-ţi face griji. Ne descurcăm.
Thom! Sunt locotenentul Burns. Anchetez o crimă, iar tu nu cooperezi.
- Cu ce vă pot ajuta? - Victima, Audrey Cruz,
a primit o ameninţare în ziua în care a fost omorâtă.
- O ameninţare legată de S.P.I. - N-am mai auzit despre asta până acum.
Trebuie să ştim la ce anume lucra.
Toată munca noastră intră sub incidenţa reglementărilor securităţii naţionale.
- Şi până când nu completăm... - Scuteşte-mă de discursuri.
Vreau să vă ajut.
Dacă era în pericol, merita să cunoască acest lucru.
Familia ei merită să ştie ce s-a întâmplat cu ea.
Audrey testa pe şoareci o nouă tabletă
pentru purificarea apei, pentru efecte secundare.
- Pare inofensiv. - Absolut.
Dar recent am primit ameninţări de la un grup de activişti,
în legătură cu alte proiecte ale noastre.
- Care ar fi acestea? - Nu pot să vă spun.
Trebuie să fie dificil să obţii contracte în domeniul apărării.
Presa nu a făcut legătura între S.P.I. şi incendiu.
Dacă află că Audrey a fost o daună colaterală,
iar voi nu v-aţi deranjat să ne ajutaţi să-i aducem pe criminali
în faţa instanţei, ăsta n-ar fi un lucru bun, Thom.
Asta e tot ce pot să fac.
Vă trimit informaţiile pe care le avem despre grupul care trimite ameninţările.
Mike! Am această listă cu posibile parole pentru contul fiului tău.
Grozav! Mersi.
Mă simt puţin ciudat în legătură cu asta. Ce ştiu eu despre cum e să fii părinte?
Dar, când eram copil, uneori, scopul păstrării secretelor
- era păstrarea secretelor. - Bine, să-i dăm drumul.
- Sper să ai dreptate. Mersi, Tanya. - Asta e o celulă locală a grupului
căruia S.P.I. i-a atribuit ameninţările recente.
- Earth First Crusade. - Fac mai mult decât să ameninţe?
Se crede că liderul lor, Adam Frist, este responsabil
de incitarea la revolte şi atacuri împotriva poliţiei, la întâlnirile G8.
De asemenea, a fost arestat fiindcă a atacat cu bombe incendiare
o reprezentanţă din Fort Lee a vehiculelor militare Humvee.
Deci e posibil să ambaleze şi altceva în afară de prăjituri?
Unitatea de operaţiuni speciale e pregătită să intervină în zori.
Când agenţii federali vor vedea toate astea,
vă veţi dori să nu fi auzit niciodată de S.P.I.
Ăsta e jocul lor. Vă ameninţă şi apoi vă oferă încheierea unui acord.
Fiţi puternici şi nu spuneţi nimic.
Puteţi să vă faceţi pancarte, să vă instalaţi un cort în parc,
să vă faceţi de cap. Nu-mi pasă. Avem un omor şi o incendiere.
O tânără, care nu era diferită de voi a fost ucisă.
E vorba de 25 de ani de închisoare sau detenţie pe viaţă pentru omor.
Dacă nu cumva cineva vrea să mă ajute. Adam?
I-am ameninţat pe cei de la S.P.I. Le-am spus că vor plăti.
Mă gândeam să le acoperim maşinile cu baligă de cal, nu să omorâm pe cineva.
- Nu la o crimă. - Fă-mă să te cred, Adam.
Ştiu pe cine căutaţi. Deschideţi adresa mea de e-mail.
- Care e parola? - FreeGaia.
- G-A-I... - Ştiu să scriu.
Un tip care îşi spune Faraday ne-a contactat acum două săptămâni.
Spunea că are un clenci cu cei de la S.P.I.,
că are o misiune şi că S.P.I.-ul era doar primul pas.
- Primul pas pentru ce anume? - Nu ştiu. Tipul e nebun cu majuscule.
- Care e? Ăsta? - Cel de deasupra. Deschide fişierul.
Toţi trebuie să ardă.
- Mai sunt încă patru ţinte. - Da.
Ţintele lui Faraday. Avem: Laboratoarele Sinclair, despre care ştim,
un loc numit MegaTek, un magazin unde se repară computere,
Clinica Mt. Hebron, o clinică ambulatorie,
Academy Books, un depozit de cărţi lângă Queens College
şi un oficiu poştal localizat pe Metropolitan.
Geniştii verifică toate locaţiile chiar în acest moment.
- Ce au în comun toate astea? - E vorba de ştiinţă, medicină, guvernul.
Cred că sunt ţintele tipice pentru un tip care are nemulţumiri.
- Ce fel de tip? - Potrivit profilului standard,
atacatorul nostru e un bărbat alb, în jur de 40-50 de ani.
De ani de zile are resentimente faţă de sistem,
- şi a decis că e timpul să contraatace. - De ce acum?
Simte că vocea lui nu e auzită. Vrea ca oamenii să-l audă. Nu ştiu.
Ce ştim despre acest Faraday?
Profilul creat cu acest nume avea această poză.
Calitatea nu e bună pentru ca programele de recunoaştere facială să dea rezultate.
Tipii de genul ăsta vor să aibă un public.
Adesea avertizează în legătură cu ceea ce vor face.
Să sperăm că şi Faraday face la fel. Ne-ar uşura viaţa.
Ce se aude de urmărirea adresei IP?
Tanya încearcă, dar e foarte priceput. A lăsat foarte puţine amprente digitale.
E Krause. Geniştii au găsit ceva la una dintre ţinte.
În mod normal am sigila, am scoate dispozitivul şi l-am detona,
dar ştiind că tipul ăla e undeva acolo, m-am gândit că ar fi mai bine
să lăsăm dispozitivul de detonare intact.
Ce e cu luminiţa roşie care clipeşte?
Probabil indică faptul că e pe punctul de a exploda.
De asta folosesc roboţi.
Am dezamorsat-o. E liber.
Şi fiindcă sunt buni.
Cum stăm cu amprentele?
Nu suntem optimişti. Băieţii spun că arată destul de curat.
A fost legat la un aparat de recepţie sau la un telefon?
Nu, avea un cronometru.
Un bun atacator cu bombe este chimist, electrician şi fabricant de jucării.
Faraday e o triplă ameninţare. Cu siguranţă mortală.
- Ce e... Te distrezi cu ăsta? - Da.
I-am cerut lui Krause să-l trimită aici, că voi încerca să izolez componentele,
să văd dacă putem lua urma vreuneia din ele.
- Eşti isteaţă. - Mulţumesc.
Ce crezi despre această persoană?
Aş spune că e undeva între Ted Kaczyinski şi unchiul meu Ralph,
care, în fiecare an, de ziua naţională, îşi face propriul foc de artificii.
Acum e în Munţii Catskills, construindu-şi un iglu din sticle de Gatorade.
- Eşti sigură că ştii ce să faci? - Bineînţeles.
- Bine. - Dacă tai firul de legare la pământ...
Faraday a schimbat firul de legare la pământ cu declanşatorul.
- Maimuţică obraznică. - Măcar nu poţi s-o faci de două ori.
- Ai spus că trebuie să-mi spui ceva? - Aşa e.
Am găsit o adresă IP, care are legătură cu Faraday.
E o reţea de internet dintr-un complex pentru artişti, lângă Gowanus.
Numele administratorului e Max Irvington. Vrei să-ţi scriu un mesaj cu numele?
- Nu. - Fiindcă...
Îmi amintesc tot. Distracţie plăcută.
Mă întreb dacă aş putea s-o fac de două ori?
N-aş putea să spun dacă e el.
Faraday pe care îl cunosc eu are 1,90m, păr blond, constituţie medie.
- Ce vârstă are? - Nu ştiu, în jur de 40 de ani.
E un bătrân de treabă. Creează sculpturi,
folosind materiale diferite, obiecte găsite, lucruri de prin casă.
Când l-ai văzut ultima dată?
Nu ştiu sigur. Închiriez mai mult de o duzină de studiouri.
E greu să-i urmăresc pe toţi. Despre ce e vorba?
- Vrem doar să-i punem câteva întrebări. - Ăsta e studioul lui.
Ai cheia?
Ăsta e un mandat adevărat, iar voi chiar sunteţi poliţişti?
Da şi da. Cheia?
Dle Faraday?
E liber.
- Ai găsit ceva? - O listă de cumpărături.
"Acid azotic, acetonă, pentaeritrită..."
Aici construieşte bombele. Ar trebui să-l sunăm pe Krause.
Da? Şi pe cine sunăm pentru asta, pe Sigmund Freud?
Caut-o pe Audrey. Caută Laboratoarele Sinclair, Clinica Mt. Hebron.
Dacă găsim un punct de plecare, putem înţelege toate astea.
- Aş spune că e cam ambiţios. - Iar eu spun că voi înţelege.
Vreţi să vă aprind lumina?
Ce e cu luminiţa roşie care clipeşte??
Probabil indică faptul că e pe punctul să explodeze.
- Vezi asta? Priveşte! - Da, ţi s-au pârlit sprâncenele.
- Serios? - Arăţi ciudat, dar nu e nimic nou.
Am găsit zece din cei doisprezece artişti de la depozit.
L-au auzit pe Faraday în studio, dar niciunul nu-l cunoaşte.
Max, administratorul, nu prea ne-a ajutat.
Se pare că Faraday a plătit cu numerar în fiecare lună.
Nu-i putem urmări conturile şi, cum el e amabil cu artiştii,
nu are nici contract de închiriere, nici copia cărţii de identitate.
Măcar avem o grămadă de amprente.
Poate recuperăm o probă ADN de pe sacul de dormit.
- Ai avut noroc cu parolele alea? - E în regulă, continuă.
T mi-a spus că te ajută să violezi intimitatea fiului tău.
Glumesc.
- N-am avut noroc, dar mersi. - Se va rezolva.
Sunt sigură că Spence nu construieşte o bombă sau altceva.
Scuze!
Aveţi ceva planificat pentru seara asta? Aniversarea ta.
Când introduceam datele, am observat că azi e ziua cea mare.
Ginny şi cu mine obişnuim să sărbătorim cu un cornet de îngheţată şi gata.
- Te superi dacă... - Nu, continuă.
Am o idee.
- Şi ai intrat. - Stai, florar, restaurant, vioară...
Confirmarea planurilor pentru petrecerea surpriză...
- Ca să vezi! Chiar punea ceva la cale. - Mike, trebuie să vezi asta.
- Mersi, Tanya. - La mulţi ani!
- Ce crezi? - Ce...
- Bună, băieţi! - Te-a băgat şi pe tine în chestia asta?
- A fost dispusă să-mi fie complice. - Aproape dispusă.
- Ce vedem aici? Mai multe ţinte? - Nu chiar.
- Altă hartă. - Da, dar una diferită.
Sunt conexiuni, idei, ceea ce îi place lui Faraday,
de ce se teme, la ce nu poate renunţa. E harta minţii lui.
Te avertizez că e o zonă periculoasă prin care să te aventurezi.
Dacă te holbezi prea mult la abis, se va holba şi abisul la tine.
E din Friedrich Nietzsche. Am un văr polonez.
Alt nebun.
Nina, poţi să-mi găseşti o poză a unui angrosist de produse alimentare
de pe strada Orange, un articol din ziarul "Daily News",
o decizie a Agenţiei pentru alimente pentru un substitut al zahărului.
Dacă aş putea să conectez ăsta la capul tău şi să scanez.
Tanya a găsit ceva în legătură cu dispozitivul de aprindere.
Provine de la un magazin de bricolaj din Pelham, care este supravegheat video.
În sfârşit!
E un mandat adevărat? Sunteţi într-adevăr poliţişti?
Vreţi să vă aprind lumina?
Isteaţă mişcare, Max.
Administratorul clădirii. Îţi baţi joc de mine.
De asta Max nu avea informaţii despre Faraday. Lucrează împreună.
- Ce-ai aflat? - Fii atent!
Max Irvington a fost asistent de laborator
la un producător de parfumuri, un fost client al Laboratoarelor Sinclair.
- A lucrat în acelaşi laborator ca Audrey. - Ar fi trebuit să-l prindem mai devreme.
Compania a dat faliment anul trecut. Dosarele nu erau disponibile.
- Max are vreo legătură cu S.P.I? - Am găsit doar că era în laborator
atunci când cei de la S.P.I. au avut o scurgere minoră de produse chimice.
Un butoi de carbonat de calciu, o soluţie pentru curăţarea podelei, s-a scurs puţin.
- Cât de grav a fost? - N-a fost grav.
Au luat măsurile obişnuite, au făcut controale medicale tuturor.
N-a fost un motiv pentru amplasarea unei bombe.
Deci activiştii pentru mediu l-au refuzat pe Faraday,
şi s-a gândit că Max ar putea fi omul din interior.
- Max o cunoştea pe Audrey? - Pentru un timp s-au suprapus,
dar e singura legătură pe care am găsit-o.
Întreabă-i pe părinţii ei, continuă cercetările.
Şi daţi-l în căutare pe poduri, în tuneluri.
Tipul ăsta are un plan, asta înseamnă că e vizibil.
Am înţeles.
- Ai o secundă? - Da.
- În legătură cu cutia asta. - E o greşeală. Nu ştiu pentru cine e.
Nu-i nimic. Ştiu eu. Duminică, 10 martie 2002,
am fost la târgul de vechituri de pe Midler Avenue.
Era acolo o râşniţă veche de cafea.
Ţi-a plăcut, dar tipul voia 60 de dolari pentru ea.
Voiam să plecăm, când l-am văzut pe ăsta.
E un aparat de ras inoxidabil, din 1948.
Am dat 55 de dolari pe el şi pe râşniţa de cafea.
Ce s-a întâmplat cu râşniţa? Nu-mi răspunde, te rog.
- Tu şi Elaine? - Da. Am decis să ne despărţim.
- Nu prea mai mergea de un timp. - Îmi pare rău. S-a întâmplat ceva?
Nu. A fost o decizie comună, luată acum câteva săptămâni.
Doar că n-am vrut să răspund la întrebări.
Da, înţeleg. Să ştii că sunt aici, dacă vrei să vorbeşti.
Mersi. N-a fost o problemă, era timpul să merg mai departe.
Am găsit-o pe sora lui Max. El locuieşte cu ea.
- Înapoi la muncă. - Da.
Am rămas fără cuvinte. Fratele meu e o persoană amabilă.
A adus acasă vreun prieten?
Acum trei ani l-am lăsat pe Max să stea la subsol.
Are intrare separată, vine şi pleacă atunci când vrea.
- Nu mi-aţi răspuns la întrebare. - Lucrez cu normă întreagă. Am doi copii.
Mama locuieşte într-un cămin.
Înţelegem şi nu spunem că aţi făcut ceva greşit.
Vrem doar să ne ajutaţi atât cât puteţi.
Ştiu, numai că e foarte greu de crezut ceea ce spuneţi despre Max.
A menţionat vreodată un tip pe nume Faraday?
Da. După ce a plecat de la laborator, mi-a vorbit despre el.
Foarte mult. Cred că s-au cunoscut la clinica unde Max a fost tratat
- după scurgerea de la laborator. - Care clinică?
- E pe strada 174, Mt. nu mai ştiu cum. - Mt. Hebron. Acolo unde am găsit bomba.
Ar fi trebuit să ştiu că ceva nu era în regulă.
Acest Faraday i-a băgat în cap o grămadă de prostii,
- într-un moment când n-a putut suporta. - Ce vreţi să spuneţi?
După accident, comportamentul lui Max a trecut de la neobişnuit la ciudat.
- A devenit obsesiv. - În ce fel?
A fost ciudat. Vorbea despre dosare, că-şi va dovedi cauza.
- Dosare? Ştiţi unde sunt? - Da.
- Pot să le văd? - Sigur. Sunt la subsol.
Mă simt ciudat să vin aici.
Sarah, Max a fost vreodată diagnosticat cu o boală mintală?
Nu, dar începusem să mă îngrijorez, aşa că l-am dus la un psihiatru.
- N-a avut o experienţă prea plăcută. - De ce? Ce s-a întâmplat?
Mi-a spus că ea a încercat să-i controleze mintea.
- Nu s-a mai dus. - Îţi aminteşti cum o chema?
L-am notat undeva. Pot să vi-l dau.
E ca şi cum ar fi încă la liceu.
Singurul Faraday pe care îl cunosc are 1,90m, părul blond.
Constituţie medie.
Ce?
"Nicholas Faraday, un iubit profesor de chimie de la Union High School
a murit marţi, 13 martie."
Am vorbit cu managerul de proiecte. Faraday nu a lucrat niciodată la Sinclair.
Faraday nu mai lucrează niciunde.
E mort de cinci ani.
Persecuţie, răzbunare, halucinaţii, toate sunt simptome ale schizofreniei paranoide.
De obicei se declanşează la sfârşitul adolescenţei,
când realitatea şi fantezia alternează, aproape fără să se deosebească.
Care e scopul?
Cred că povestea pe care o construieşte e
că scurgerea de la Sinclair l-a vizat pe el.
Iar tratamentul medical pe care l-a primit la clinică a fost o acoperire.
- Iar Audrey Cruz a fost prinsă la mijloc. - Cred că o parte din el,
care mai era conectată la realitate a încercat s-o salveze.
Deci bombele sunt modul lui de a lupta împotriva duşmanilor imaginari,
iar Faraday e proiectarea unui alter ego care a luat-o razna?
- Foarte bine. - Am avut o relaţie
cu o psihiatră timp de un an. S-a prins ceva de mine.
Şi mai important e că adevăratul Faraday a fost cineva în care a avut încredere.
Un profesor, un mentor, cineva care îl ghidează.
Cei de la controlul traficului au surprins maşina lui Max la Toll Plaza.
Se îndreaptă spre sud pe străzi lăturalnice.
Vreuna din ţintele de pe hartă se află în Brooklyn?
Nu, dar, având în vedere materialele pe care le-a cumpărat,
scăzându-le pe cele folosite şi pe cele găsite în studio,
aş spune că Max mai are suficient tetranitrat de pentaeritritol
- ca să mai construiască o altă bombă. - Şi care e ţinta?
Max se îndreaptă spre Brooklyn. Spune-mi că ai găsit ceva.
Am găsit mai multe lucruri. Numai că nu ştiu ce înseamnă.
Suntem în criză de timp.
Bine. Ăsta e portretul lumii, potrivit lui Max.
Pozele de aici prezintă chimicale, fertilizatori, culturi.
Reprezintă laboratorul Sinclair, unde Max a avut accidentul.
Aici s-a declanşat boala lui. Aici sunt testările genetice,
monitorizarea fizică, adică clinica Mt. Hebron.
Ce e acolo, în mijloc? Totul conduce în acea direcţie.
- E oficiul poştal de pe Metropolitan. - Asta dirijează întregul spectacol.
Sunt imagini ale dominaţiei, controlului. Mă gândesc la guvernul federal.
Dar am controlat toate locaţiile.
Avem echipaje la fiecare dintre ele, iar Max se îndreaptă către Brooklyn.
- Deci Coney Island e pe aici pe undeva? - Bine, ascultă-mă!
Ştiu că ţinta e pe aici pe undeva. Mai am nevoie de puţin timp.
Tu te ocupi de asta. Roe, tu vii cu mine.
Mersi, şefule. Sincer, capul meu stă să explodeze.
După toate astea, mi-ar prinde bine un psihiatru.
Max a fost diagnosticat vreodată cu o boală mintală?
L-am dus la un psihiatru. N-a fost o experienţă plăcută pentru el.
Mi-a spus că a încercat să-i controleze mintea.
Max a crezut că psihiatrul lui a încercat să-i controleze mintea.
Asta mi-a spus sora lui.
Ţinta aceasta reprezintă frica lui de dominaţie, pierderea controlului.
Am crezut că e oficiul poştal, guvernul. Dar nu e guvernul.
E psihiatra lui, dr. Belmont.
Caut în Queens.
Dr. Louise Belmont. Adresa e aceeaşi ca a oficiului poştal.
- Aceeaşi clădire. - Asta e.
- Atunci de ce e Max în Brooklyn? - Hai să aflăm.
Sunt dr. Louise Belmont. Puteţi să-mi lăsaţi un mesaj,
sau să încercaţi la noul meu cabinet de la Centrul Psihiatric Parkside
din Park Slope.
- Park Slope. Brooklyn. - Să mergem!
Vă rugăm să evacuaţi în mod ordonat. Nu e un exerciţiu.
Max!
S-a mers prea departe. N-am uitat ce e în joc. Nu renunţ!
Afară sunt poliţişti. Ce vom face dacă voi fi arestat?
- Ascultă-mă. Ascultă-mă puţin! - Max!
E suficient tetranitrat de pentaeritritol cât să sărim în aer.
Nu e nevoie să faci asta, Max. Calmează-te.
- Tu ai arma îndreptată spre mine. - Ai dreptate. Aşa e. Pun arma jos.
Sunt aici ca prietenă. Nu te urmăreşte nimeni.
Tu mă urmăreşti şi ar trebui să îi urmăreşti pe ei.
Ai idee ce fac? Cum rănesc oamenii?
În acest moment, sigurul care răneşte oameni este Faraday.
- Eşti una dintre ei. - Nu sunt una dintre ei.
Sunt aici să te ajut. Vreau să mă asigur că nimeni altcineva nu va mai fi rănit.
Ştiu. Nu te îngrijora, Faraday, nu-i voi spune.
Nu poţi. Va pretinde că e prietena ta. Aşa ajung la tine.
Max, vorbeşte cu mine.
- Înţeleg. - Sunt chiar aici. Vorbeşte cu mine.
- Fă ce ai de făcut. - Mă vezi? Uită-te în ochii mei!
- Ai dreptate. Voi finaliza misiunea. - Max, nu-l asculta pe el.
- Taci! - Faraday a fost un om bun.
N-ar fi vrut să foloseşti cunoştinţele transmise de el ca să răneşti oamenii.
- Asta a fost atunci, acum e altfel. - Lucrurile s-au schimbat.
Şi nu rănesc oamenii, îi rănesc pe ei.
- Şi Audrey? - Audrey?
Audrey nu era una dintre ei, dar e moartă.
- A fost un accident. - Audrey făcea parte din plan.
Nu e adevărat. N-ar fi trebuit să fie acolo.
Tu ai scris scrisoarea, nu-i aşa? Ca s-o avertizezi.
- Poftim? - I-am spus doar să stea la distanţă.
- Îţi dai seama ce-ai făcut?! - Fiindcă ai ştiut că era nevinovată.
- Ai ştiut că nu merita să moară. - N-a fost vina mea!
Ştiu că nu e vina ta şi putem aranja lucrurile.
Pune rucsacul jos şi vino cu mine. Uită-te în ochii mei. Vreau să te ajut.
Nu renunţa la idealurile noastre. Fă ce ai venit să faci!
Pune rucsacul jos...
- Fă-o! - Tăceţi!
- Ieşiţi! Toată lumea afară! - Înapoi!
Faraday a schimbat firul de legare la pământ cu declanşatorul.
Stai!
- Eşti bine? - Da.
Krause mi-a oferit o slujbă la genişti. Ce se întâmplă cu Max?
Procurorul aşteaptă evaluarea psihiatrică, înainte de a-l pune sub acuzare.
Da, iar sora lui Max foloseşte o parte din banii strânşi de el
pentru finanţarea unor burse în numele lui Audrey.
Mike... n-ar trebui să fii undeva? Haide!
Nu poţi întârzia la a douăzecea aniversare.
- Tanya? - De fapt, ştiu de câteva săptămâni.
M-a sunat Spence. A vrut să se asigure că nu vei lucra până târziu.
- Deci ai ştiut de asta tot timpul? - Da.
- Felicitări! - Mersi.
- Ai puţin timp? - Sigur.
Ce e?
În legătură cu mine şi Elaine.
Nu s-a terminat frumos. De fapt, s-a terminat urât.
Lăsarea lucrurilor tale într-o cutie mi-a spus acest lucru.
M-a dat afară. Cutia a fost modul ei de a spune să nu mă mai întorc.
Spune că încă sunt îndrăgostit de tine.
- E ridicol. - Şi eu i-am spus acelaşi lucru.
Mi-a spus că s-a săturat să aştepte... inevitabilul.
Am vrut să-ţi spun înainte să observi cât de şifonate sunt costumele mele.
- Ai dormit aici? - Da.
- Are o teorie şi în legătură cu mine? - În legătură cu tine?
- Da. În legătură cu ce simt pentru tine. - Nu mi-a spus.
Serios?
Dar cui îi pasă ce crede ea?
- S-a înşelat în ceea ce ne priveşte. - Da, aşa se pare.
- Absolut. - Absolut.
Traducerea şi adaptarea: Cristy77 www.niftyteam.ro