Lochley. Spune.
Am prins ceva pe sondele de distanţă din hiperspaţiu, d-nă căpitan.
- Sunt ei ? - S-ar putea. Au distrus sonda
înainte să putem obţine prea multe informaţii.
Vin imediat.
- Mai prindeţi ceva pe scannere ? - Nu încă. Şi aşa sunt deja la rază maximă.
Continuaţi scanarea. În regulă, oameni buni, nu putem fi siguri încă,
dar s-ar putea să fie flota de cercetare despre care ne-au avertizat Gaim.
Sunt aripa avansată a unei forţe extraterestre ostile
care cercetează sectorul ăsta pentru posibile lumi pe care să le invadeze.
Pentru "posibile" să se înţeleagă "slabe şi vulnerabile."
Treaba noastră este să-i împiedicăm să plece de-aici
sau să plece convinşi că nu suntem nici slăbi nici vulnerabili
şi mult prea dificil de invadat. Câştigăm lupta asta, ei pleacă,
scăpăm de o grămadă de probleme în viitor.
Dacă pierdem, situaţia asta va deveni mult mai neplăcută. Să ne pregătim.
Vreau tot traficul civil din zonă redirecţionat.
- Preşedintele Sheridan a fost anunţat ? - De cum am primit semnalul.
Vreau o capsulă de salvare pentru el şi Delenn în caz că lucrurile scapă de sub control.
- N-o să plece. Şi nici Delenn. - Lasă asta în seama mea. O să vorbesc eu cu ei.
Dacă trebuie să-i fac KO şi să-i îndes într-o capsulă de salvare, asta o să fac.
- Doar pregăteşte-o. - Înţeles, căpitane.
Captain Lochley către docurile Cobra.
Lansaţi grupul defensiv numărul unu. Confirm standby pentru alertă roşie.
Repet, suntem în standby pentru alertă roşie.
Haideţi, să mergem ! Haide ! Mai repede ! Mişcarea !
Acesta nu e un exerciţiu. Toţi şefii de staţie să raporteze la Comandă şi Control.
- Pare a fi încă o alertă roşie. - Da.
A treia luna asta.
Parcă în fiecare săptămână merge ceva prost pe-aici.
Şi noi trebuie să facem curăţenie după.
- Nu se gândesc niciodată la partea asta, nu ? - Probabil că nici măcar nu le trece prin minte.
Bine zis. Mă întreb asta pentru ce mai e.
Habar n-am. Cred c-o să aflăm cât de curând.
Şi astfel începe.
- Există un gol în mintea ta. - Ce doreşti ?
Nimeni de aici nu e exact ceea ce pare.
Nimic nu mai e la fel.
Comandorul Sinclair a fost transferat.
De ce nu eliminaţi toată planeta-mamă Narn ?
Văd o mână măreaţă care se întinde dinspre ceruri.
Dacă oamenii tăi nu se ridică de pe fundurile alea prinse în costume de protecţie...
- Tu eşti Alesul care a fost. - Dacă mergi pe Z'Ha'Dum, vei muri.
De ce eşti aici ? Ai ceva pentru care merită să trăieşti ?
Mă gândesc la frumosul meu oraş în flăcări.
Plecaţi naibii din Galaxia noastră !
Am venit aici ca să îl arestăm pe Preşedintele Clark.
- Dl. Preşedinte, insist.. - Poţi să insişti cât îţi doreşte inima.
- Nu plec. Şi nici Delenn. - Nu ştim în ce ne băgăm.
Nu avem nici o informaţie despre aranjamentul forţelor inamice,
despre armele, forţa lor şi toate navele White Star sunt plecate.
- Nu se vor întoarce.. - Înţeleg.
Nu, domnule, nu cred că înţelegeţi.
Treaba mea e să vă protejez pe d-voastră şi staţia asta, nu neapărat în ordinea asta.
- Partea asta o înţeleg. - Nu-mi pot face slujba
de-a proteja staţia dacă trebuie să-mi fac griji pentru d-voastră.
Măcar oferiţi-mi puţină linişte pe una dintre părţi, domnule.
Asta o să-mi dea libertatea de a mă ocupa de rest.
Dacă am schimba locurile,
d-voastră ce aţi face ?
Acelaşi lucru.
Deci o să vă conectaţi la capsula de salvare şi noi o să vă ştim locaţia ?
- O să fac tot ce pot. - Dl. Preşedinte, e esenţial..
- Ai auzit, Bo ? - Da.
De-asta îmi place de Sheridan. Întotdeauna mi-a plăcut.
Mulţi dintre tipii ăştia importanţi nu-şi fac griji decât să-şi scape propria piele.
Sheridan e aici în tranşee cu restul lumii.
Aşa e. Într-o zi, lucram în Sectorul Gri
şi a apărut alergând după un tip care o înjunghiase pe Delenn.
Puteai să i-o vezi în ochi. Era gata să-l omoare pe tipul ăla.
Altcineva ar fi lăsat Securitatea să se ocupe de problemă.
Dar Sheridan l-a urmărit şi l-a doborât şi bătut aşa de tare
că tipul nu s-a mai putut ridica trei zile.
L-ai văzut împreună cu Delenn. Nu ? Aia e iubire adevărată, prietene.
- Nu vezi aşa ceva prea des. - Foarte adevărat. E un om bun.
Da, un om bun.
Am auzit că a fost mort odată.
Păi, nimeni nu-i perfect, Bo.
- Hei, Mack, pot să te întreb ceva ? - Dă-i bătaie.
- Pentru ce naiba sunt lucrurile astea ? - Ce vrei să spui ?
- Adică, ce fac ? - Cum adică, "Ce fac ?"
Mergi cu ea peste podea aşa.
Ok, deci ce face ? Nu e mai curat pe jos.
Nu ştiu. Poate caută crăpături, sau face ceva metalului.
- Îl întăreşte. Nu ştiu. - Deci n-ai idee ce face chestia asta ?
Nu.
Ei bine,
cred că e timpul să luăm prânzul. - Mdea.
- Ce-ai acolo ? - Salam uscat.
Salam uscat ? Cum naiba ai adus salam uscat aici ?
- Ştiu un tip. - Păi, fă-mi cunoştinţă cândva, bine ?
M-am cam săturat de aceeaşi mâncare mereu. Sunt un pic disperat aici.
Îmi dau seama. Ce e chestia aia ?
Păi, e spoo ăsta de care vorbeşte toată lumea. Centauri se dau în vânt după el.
Zece credite uncia (~30g), dacă-ţi vine să crezi.
Ce gust are ?
Greu de spus, Bo.
Cam de spoo, aşa.
Nu, ar trebui să zici că are gust de pui.
Când mănânci ceva ciudat
şi cineva întreabă ce gust are ar trebui să răspunzi "are gust de de pui."
Dar nu are gust de pui.
Bine.
- Ok, las-o baltă. - Vrei jumătate ?
- Fac schimb cu salamul tău uscat. - Eu ştiu..
Haide, Bo, fii de treabă.
O la naiba,
chestia asta e îngrozitoare.
Zece credite uncia, dacă-ţi vine să crezi.
- Centauri agreează chestia asta ? - Le place la nebunie.
Nu e de mirare că le stă părul sculat.
Toate sectoarele, nava inamică e pe vector de apropiere de poarta de salt.
Intrăm în alertă roşie.
Mentenanţa, avem nevoie de cineva în infirmerie şi Domul de Observaţie, urgent.
- Cum e salamul ? - Are gust de pui.
În regulă, fiţi atenţi, vreau ca toţi pacienţii din infirmeriile 2 şi 3 să fie mutaţi.
O să avem nevoie de spaţiu. Vreau aparatura de tratare a arsurilor de radiaţii,
de expunere la spaţiu, răni grave, tăieturi..
Avem o problemă cu laboratorul. Nu ne dă decât condiţii atmosferice standard.
- Şi avem nevoie să improvizăm pe moment. - Probabil că sistemul e blocat.
- Lasă-mă două minute şi-o să-l pun pe picioare. - Mersi.
Fiţi atenţi, avem nevoie de rezervele de proto-sânge.
Vedeţi ce avem la îndemână. Vreau toate sinteticele să fie pregătite,
gata să le adaptăm la orice ar veni pe uşa aia. În regulă, haideţi la lucru.
Aş vrea doar să ştiu la ce formă de viaţa ne aşteptăm.
- Că nu ştim ne îngreunează pregătirile. - De ce ?
- De ce ce ? - Nimic. Nu voiam să..
Nu, zi. Ce voiai să spui ?
Doar că.. de ce să îţi mai baţi capul ?
Oricine ar fi, orice ar fi, vin aici să ne omoare.
Dacă văd unul întins pe podea sufocându-se, o să-l las să cumpere aer.
Păi, asta e alegerea ta. Eu nu sunt de acord.
De ce ?
De ce ??
Ştii, câteodată, mă întreb şi eu acelaşi lucru.
Câteodată îmi pare că dacă nimeni nu joacă după reguli, atunci noi de am face-o ?
Te cam seacă de puteri câteodată, să ştii.
Chiar şi aşa..
Acum, vezi tu, nu trebuia să devin doctor de la început.
Tatăl meu e ofiţer de carieră, la fel ca tatăl lui şi tatăl tatălui său.
Aşa că era de la sine înţeles ca eu să urmez aceeaşi cale.
Începusem să cred şi eu că aşa e corect. Apoi, într-o zi, eu..
- Ţii minte ce s-a întâmplat cu Lares ? - Da.
Da, a fost chiar înainte de războiul Dilgar.
Am fost prinşi la mijloc într-un război civil între două colonii de distanţă medie.
Lares a fost doborâtă şi soldaţii capturaţi de trupe inamice.
Tatăl meu era ofiţer principal pe Lares.
Când nava aceea a fost doborâtă, nu erau prea mari şanse ca cineva să supravieţuiască
sau ca inamicul să lase orice supravieţuitori să trăiască.
Le-a luat aproape două luni trupelor noastre să recucerească baza aia.
Îmi amintesc cum mă uitam la ISN când au deschis baza inamică
şi au ieşit trei soldaţi răniţi. Unul dintre ei era tatăl meu.
Doctorul bazei l-a ţinut în viaţă împotriva recomandărilor ofiţerului comandant
deoarece credea că viaţa este sfântă şi trebuie păstrată.
Când l-am văzut ieşind viu de-acolo, ajutat de doctor,
am ştiut pe loc că asta vreau să fac cu viaţa mea.
Bineînţeles, tatăl meu n-a fost prea încântat de alegere, dar a zis întotdeauna
că fiecare trebuie să meargă pe calea sa proprie.
Şi asta am făcut.
Deci când toate astea se vor termina, eu voi fi acolo căutând pe oricine pot salva
de partea noastră sau a lor, pentru că eu cu asta mă ocup.
Asta aş vrea să facă şi ei pentru mine,
sau pentru tine.
Deci am nevoie ca sistemul atmosferic să fie funcţional.
- O să fie. - În regulă.
- Hei, doctore. - Da ?
Şi, ce s-a întâmplat cu doctorul care l-a salvat pe tatăl tău ?
Împuşcat şi ucis de către proprii oameni.
Au spus că e un trădător.
- Care e problema ? - Nu ştiu.
Mergea bine şi deodată s-a scurtcircuitat.
Să arunc o privire.
- Situaţie ? - Lucrăm la consola de ţintire secundară.
Sistemele primare sunt funcţionale. Observăm trei nave înaintea forţei principale de atac.
Nu putem lăsa nici una să se întoarcă la grupul principal. Asiguraţi-vă că..
Vin.
Nu pot obţine o ţintă clară.
Se întorc. Grupul Delta pregătiţi de intercepţie.
- Grila de apărare, pregătiţi-vă să trageţi. - Grila de apărare, în regulă. Sistemele primare fixează ţinta.
Foc.
- Distrus inamicul unu. - Fixarea ţintei pe inamicul doi.
Lovitură directă în ţinta doi.
Încearcă să ne acceseze sistemele de apărare.
- Amestecaţi codurile. - Dacă le amestecăm, nu vom putea folosi sistemul.
Dacă obţin codurile, flota principală ne poate închide de la distanţă. Amestecaţi-le.
- Da, căpitane. - Uite care era problema.
- Încearcă să fugă. - Către toate navetele, vreau nava aia.
Merge mai repede ca ei. ŞI e în afara razei sistemelor primare.
- Gata ! - Sistemele secundare sunt funcţionale.
Foc.
Da, asta vă era problema.
Au ajuns mai multe din astea aici cu un transport alimentar de anul trecut.
Întotdeauna se încurcă în cabluri.
- Locotenent, situaţia ? - Grila de apărare complet funcţională, căpitane.
Bine, pentru că asta a fost doar o mostră din ceea ce o să vină,
destul cât să ne slăbească un pic şi să cerceteze zona.
Restul n-o să fie cu mult în urmă.
Suntem în guano (=excremente de liliac) până-n gât aici, căpitane.
Ar fi bine să avertizăm ambasadorii şi să repetăm procedurile de evacuare.
Înţeles.
Cât timp faci tu asta, eu o să mă duc să am o mică discuţie cu Dl. Garibaldi.
- Hei, cum a mers ? - Încă un B1-5.
În Comandă şi Control ? La naiba, o să avem mari probleme pentru asta.
Ale naibii târâtoare sunt peste tot. Poţi să-mi dai acel R-12 te rog ?
Da.
Deci ai avut ocazia să vezi noul căpitan ?
- Da. - Şi ce părere ai ?
- Are gust de.. - Să nu te-aud cu asta.
Ok. Hei, un singur lucru e cert..
Dacă aş avea nevoie de cineva să-mi apere spatele într-o luptă, aş alege-o pe ea.
E dură. E deşteaptă. Mă bucur că e de partea noastră.
- Da, poate. - La ce te referi ?
- Nimic. - Nu, nu. Haide, ai zis-o.
- Trebuie să te fi referit la ceva. - Păi auzi lucruri. Zvonuri.
Cum ar fi ?
Păi, când ne luptam cu Terra, încercând să scăpăm de Preşedintele Clark,
se zvoneşte că ea era de partea greşită a luptei.
Ca mulţi alţi oameni. Mulţi dintre ei au urmat ordinele pentru că nu aveau ce face.
Şi unii dintre ei au urmat ordinele pentru că voiau să o facă.
- Deci, ce vrei să spui ? - Nu vreau să spun nimic.
M-ai întrebat care e zvonul şi eu ţi-am zis.
N-ar trebui să asculţi zvonuri, Bo. Locul ăsta e plin de ele.
Când a plecat Ivanova, oriunde mă duceam, cineva avea o părere despre plecarea ei.
Cineva zicea că avea inima frântă după situaţia cu tipul ăla..
- Marcus. - Marcus, aşa e.
Şi altcineva zicea că voia o promovare.
Că a plecat pentru că nu era plătită destul de bine.
Deci care avea dreptate ?
Ce mai contează ? Asta-i viaţa militară.
Oamenii vin şi pleacă. Nu e treaba nimănui de ce.
Dacă eu n-ar trebui să ascult zvonurile,
de ce m-ai rugat să ţi le spun ?
Îmi place să fiu informat, atâta tot.
Maro 9.
- Of, iar avem treabă în Sectorul Maro ? - Ştiu, ştiu.
Credeam că Del Rey lucrează în Sectorul Maro.
Del Rey e bolnav. El..
- O, la naiba, căpitane. - Albastru 7. Am nevoie de toată informaţia.
De unde era să ştiu că ne pot descărca sistemele tactice ?
Se presupune că eşti şeful Diviziei de Spionaj.
Şi în momentul de faţă nu văd prea multă 'inteligenţă' (=inteligenţă/informaţie): secretă, directă, sau de alt fel.
Ambasadorul Gaim n-a zis nimic despre asta. Când poporul lui a fost atacat..
- L-ai întrebat ? - Nu, nu l-am întrebat dacă ne pot scana.
Şi nu l-am întrebat nici dacă pot să lustruiască învelişul staţiei.
La unele întrebări mă gândesc şi la altele nu. Nu te poţi gândi la toate.
Asta e natura slujbei dumitale, Dl. Garibaldi.
Dacă nu te descurci, o să-i spun Preşedintelui Sheridan să găsească pe cineva care o poate face.
Între timp, îţi sugerez să te întorci la Gaim
şi să te gândeşti la toate întrebările la care nu te-ai gândit până acum,
pentru că aşteptăm sosirea unei flote de atac
şi aş vrea să am măcar o şansă de a supravieţui următoarelor 12 ore.
Păi, crede-mă, şansele că asta să se întâmple sunt destul de mici cam pe-acum.
- Pizza sună bine. - Nu, nu poţi aduce pizza bună până aici.
- Cunosc un tip. - Oh, iar începem.
Nu-mi place deloc aici, Bo.
- Insectele ? - Da, au ajuns şi aici,
dar nu asta e problema.
Se pare că iar am avut scurgeri de la sistemul de reciclare a apei.
Tot sparg ţevile pentru apă proaspătă şi nu le închid bine la loc niciodată.
- Dă-mi cleştii ăia. - Sigur.
Ştii, mă gândeam
de ce nu închid poarta de salt când se întâmplă lucruri de genul ăsta ?
- Când se întâmpla ce ? - Păi, căpitanul zicea ceva
despre o flotă extraterestră.
Gata. Nu pot să oprească poartă aşa pur şi simplu.
Chestia aia are nevoie de vreo 4-5 zile să pornească şi de vreo două să se oprească.
Dacă grăbeşti procesul, bum.
E multă energie în lucrurile alea, Mack, foarte multă.
Şi pe lângă asta, dacă lucrurile o iau razna
n-ai vrea să-ţi închizi singura cale de a scăpa de aici.
- Aici e Mack. - Aţi rezolvat problema cu M-17 ăla ?
- Tocmai am terminat, şefu'. - Ok, duceţi-vă jos la sanctuar.
Au nevoie ca locul să fie pregătit pentru ceva ceremonie religioasă.
Pornim într-acolo.
- Niciodată nu ne dau o pauză pe-aici. - Amin.
Rugăm toţi rezidenţii să rămână în apartamentele lor
până când criza curentă va trece.
Prima parte a flotei de atac trece prin poartă.
Repet, primul grup de nave de atac vine prin poartă.
Mentenanţa, aici e Mackie, am terminat treaba aici.
Luăm o pauză mică dacă nu mai aveţi nevoie de noi.
Nu. E totul în regulă pentru moment.
Aproape drăguţ, nu-i aşa ?
Da, cred că da.
Câteodată e uşor să uiţi că acolo luptă băieţii noştri.
Nu vezi decât lumina, culoarea.
Când vezi roşu e unul de-ai noştri care explodează.
- Verdele, ăia sunt inamicii. - Cum îţi dai seama ?
Nu poţi avea o explozie dacă nu ai ceva atmosferă în navă.
Ai noştri folosesc oxigen. Aşa că atunci când rezervoarele de combustibil explodează, vezi roşu.
Ceilalţi folosesc un alt fel de atmosferă.
Nu ştiu ce, monoxid de carbon sau ceva de genul ăsta.
Aşa că atunci când explodează culoarea e diferită. E verde.
Ţi-ai dat seama de toate astea singur ?
L-am întrebat pe unul dintre piloţi ieri. Mi-a povestit totul despre asta.
- Cei mai mulţi se poartă ca şi cum noi n-am exista. - Da, şmecheri.
Da, dar asta e în regulă.
Probabil că e acolo chiar acum.
Hei, aia a fost una roşie.
- Tu când ai devenit religios ? - N-am devenit. E doar respect, ştii.
De fiecare când vezi o steliţă roşie născându-se acolo, viaţa cuiva se termină.
Tot ce ar fi fost, tot ce au fost,
toţi oamenii pe care i-au cunoscut, toţi cei pe care i-au iubit,
totul dispare.
Luptă pentru noi, Mack. Să nu uiţi asta niciodată.
Aruncă o privire.
Da ! Da.
Una dintre navele White Star. Căpitanul zicea că nu se vor întoarce pentru o vreme.
Asta era mai aproape de casă se pare.
- Arată bine. - Crezi ?
Da, ce naiba. Tu ce crezi ?
Întotdeauna am crezut că arată ca nişte găini jumulite.
- Ce ? - Uite, nu e vina mea
că au fost concepute aşa.
Uite, aia e o capsulă de abordare.
Se pare că o să avem nişte oaspeţi.
Atenţie către toţi rezidenţii. Sunteţi sfătuiţi să mergeţi la adăposturi.
Suntem abordaţi. Repet, tot personalul la adăposturi.
L-ai auzit.
Computer, Albastru 3.
- Haide, Albastru 3. - Sistemul a scurtcircuitat.
- Oh, minunat. - Să sperăm doar că nu suntem între nivele.
Deschidere manuală.
Jos ! Treceţi jos !
- Închideţi uşa ! - Nu pot ! Ieşiţi !
La naiba..
Acoperiţi-mă ! Acoperiţi-mă !
Zack, avem nevoie de un medic aici !
Ai grijă în spate ! Ai grijă !
Acoperiţi-mă !
Ce naiba căutaţi voi aici ?! Plecaţi ! O să vă acoperim ! Mergeţi !
Foc de acoperire !
- Hei, Bo ! - Da ?
- Data viitoare mergem pe jos, omule ! - De-acord.
Sunteţi în siguranţă.
Vă sugerez să rămâneţi aici până încetează luptele.
- Da, dar se luptă la doi paşi de-aici. - Chiar şi aşa, sunteţi în siguranţă aici.
Un individ extrem de amuzant.
L-am cunoscut, Horaţio. (Shakespeare)
Mă cheamă Mack, de fapt. Şi el e Bo.
- Îl ştiaţi pe tipul ăsta ? - Într-un fel.
A fost ucis chiar în după uşă.
Casca i s-a rostogolit aici şi s-a oprit chiar unde stai tu acum.
În momentul morţii, are loc o trecere de energie.
O explozie de conştiinţă.
Saturează totul din imediata vecinătate :
Haine, Bijuterii, totul.
Încă putem să-l simţim.
Ce a fost, ce a făcut,
speranţele şi temerile sale
şi dorinţele.
Totul rămâne aici pentru câteva minute.
Apoi va dispărea,
însoţindu-l în tăcere.
Telepaţi.
Telepaţii despre care am auzit, pa care Sheridan i-a lăsat să trăiască aici.
Păi, nu prea mai primim misiuni în Sectorul Maro.
De obicei tipii mai noi sunt obligaţi să vină aici.
Nu voiam să spun nimic cu asta. Doar că noi nu..
N-ar trebui ca voi să fiţi într-un adăpost sau ceva ? E mult mai puţin periculos.
Deşi crudă şi capricioasă, aducându-ne într-o lume care se teme de noi şi ne urăşte,
natura nu ne-a lăsat chiar lipsiţi de apărare.
Mdea.
- Da, probabil. Ar trebui să mergem. - Da, ar trebui să plecăm.
Of, atât de aproape de pereţii exteriori..
Chiar simţi când primim o lovitură.
Ştii, dacă mai continuă mult aşa, o să perforeze învelişul.
E în regulă. Oamenii noştri se vor ocupa de situaţie.
- Aşa crezi ? - Sunt cei mai buni piloţi din sectorul ăsta.
Mi-aş dori să fiu afară cu ei.
- Chiar aşa ? - Da.
- Sincer ? - Bo.
Da, îmi doresc sincer.
- Spune-mi că e important pentru tine. - Bo, eu nu..
Da, e important pentru mine. De ce ?
Ce naiba.. ?
Bo. Bo, te simţi bine ?
E linişte afară.
Se pare că lupta s-a mutat mai în jos pe coridor.
- Cred c-ar trebui să plecăm, cât mai putem. - Da.
Rămas-bun.
Viaţa mea aici..
Absolut intolerabilă, complet nescuzabilă.
Ai fi crezut c-am depăşit genul asta de lucruri până acum, nu ?
Şi a cui a fost ideea de a trimite navele White Star departe tocmai acum ?
Încă se mai întorc de la păzirea lumii Enfili, după cum bine ştii.
Nu vorbeam cu tine.
Vorbeam cu Universul.
Universul.. Universul mă urăşte, să ştii.
Nu ştiu de ce. Nu i-am făcut nimic niciodată Universului ca să..
Ei, bine, câteva lucruri,
dar după o vreme ai crede că e de ajuns.
"Da, ne-am distrat destul cu Londo Mollari pentru moment.
Poate ar fi momentul să mergem mai departe şi să găsim pe altcineva cu care să ne jucăm."
Pari destul de calm în legătură cu toate astea.
Când eram copil, poporul tău a decis că rebeliunea poporului meu
trebuie să fie descurajată.
Aşa că ai tăi au bombardat şapte dintre cele mai mari oraşe ale noastre
timp de şase zile, 31 de ore pe zi.
Credeaţi că ne puteţi subjuga prin bombardamente.
N-a funcţionat atunci şi n-a funcţionat nici mai târziu.
Ne-am petrecut zilele în adăposturi pe care ni le făcuserăm singuri.
Cântam. Ne rugam.
Mâncam. Dormeam.
Mi-am petrecut toată viaţa într-un adăpost sau altul. Îţi voi spune adevărul, Mollari.
Acesta e locul cel mai apropiat de o casă pe care-l am.
Da, păi, nu începe să cânţi. O să sperii copiii.
Suferim destul şi aşa. Nu avem nevoie să adăugăm noi dureri.
Şi unde ai crescut tu, Mollari ?
- Ce ? - A fost o întrebare destul de simplă.
Când eu stăteam într-un adăpost învăţând să-ţi urăsc neamul,
tu unde ţi-ai petrecut copilăria ?
Jucându-te în grădinile imperiale ? Învăţând manierele de masă Centauri ?
N-am fost niciodată copil. Aveam responsabilităţi.
Am avut responsabilităţi de când mă ştiu :
Datorie, onoare, familie.
- Asta explică foarte multe. - Chiar ?
Şi ce anume explică asta, G'Kar ?
Eu mi-am petrecut anii dintr-un adăpost într-altul, dar
am putut să ies din adăpost şi să păşesc în lumina zilei.
Tu nu-ţi permiţi acest lux.
Tu îţi cari adăpostul cu tine în fiecare clipă.
Tu nu ai crescut. Ai îmbătrânit.
Cred că o să merg să văd cum evoluează lucrurile acolo.
Vin şi eu. Bună idee.
Ce e, ţi-e teamă că nu o să mă mai întorc, G'Kar ?
Nu, mi-e teamă că o să te întorci.
Deci de când crezi că sunt căsătoriţi ăştia doi ?
Atenţie tot personalul, al doilea val de atac trece prin poartă acum.
Repet, al doilea val de atac trece prin poartă.
- Da ? - E nevoie de toţi oamenii în Roşu 1.
Avem focuri pe punte care vin dinspre învelişul extern.
Suntem pe drum.
Să mergem.
Da, în regulă. Bine.
Unde sunt oamenii ăia ? Aduceţi-i aici !
- Delenn, ascultă-mă. - Nu.
- Trebuie să te urci într-o capsulă de salvare. - Refuz să plec.
Asta i-am spus şi eu lui Lochley şi mă înşelam.
Situaţia nu decurge bine. Trebuie să ştiu că eşti în siguranţă.
- John, eu.. - Voi doi.
- Ştiţi unde sunt capsulele de salvare ? - Da, domnule.
- Escortaţi-o pe d-na ambasador Delenn imediat. - Dar, domnule, ni s-a spus..
Nu contează. Am nevoie de toţi oamenii de la Securitate în luptă. Aşa că rămâneţi voi doi.
Aveţi grijă să ajungă acolo în siguranţă şi să se urce în prima capsulă de salvare liberă.
- Da, domnule. - Mergeţi acum.
Cu puţin noroc, restul navelor White Star vor ajunge aici la timp
şi nu o să avem nevoie de capsulele de salvare. - Şi dacă o să avem ? Dacă staţia va cădea ?
Atunci aşa cum mi-ai spus tu odată :
"Ne vom revedea în locul unde nu cad umbre."
Mergi.
Doamnă ?
D-nă ambasador.
Capsulele sunt pe-aici.
- Cum te cheamă ? - Doamnă ?
Nu a fost o întrebare prea grea.
Nu, doar că.. Păi, oamenii de la nivelul d-voastră..
Păi ştiţi, nu ne întreabă mai nimeni asta. Doar primim ordine.
Numele meu e Mack şi el e Bo. Suntem un fel de echipă.
Agenţi mobili s-ar putea spune.
Oamenii de la mentenanţă au propriul ritm. Suntem trimişi să reparăm orice are nevoie de reparaţii.
Noi păstrăm locul în stare bună de funcţionare cât timp băieţii mari se luptă
sau iau toate deciziile importante.
- Castă Muncitoare. - Da. Cred că s-ar putea spune şi aşa.
Suntem mai Castă Muncitoare decât o să găsiţi pe oricine pe aici.
Dacă nu vă supăraţi, punctele de lansare sunt pe-aici.
- Voiam să vă întreb ceva. - Doamnă ?
Dacă sunt lansată într-o capsulă de salvare şi să zicem că la puţin timp de la lansare
echipamentul este distrus accidental din interior,
ce s-ar întâmpla cu capsula ?
- S-ar prăbuşi pe Epsilon 3. - Sau ar exploda. Ar putea să explodeze.
Posibil. În orice caz, n-ar fi bine deloc, doamnă.
Îmi dau seama.
Ştiţi, deşi nu sunt un profet, pot să vă spun că
dacă aş fi trimisă într-o capsulă de salvare
şi aş fi obligată să văd cum tot ce iubesc şi pentru care am luptat moare în faţa mea
fără să am măcar o şansă de a interveni,
capsula de salvare ar suferi întocmai un astfel de accident.
Acum, timpul fiind circular şi ştiind că asta se va întâmpla,
atunci am putea să considerăm că s-a întâmplat deja
şi capsula de salvare nu este sigură pentru mine.
Dl. Preşedinte are dreptate, doamnă. Nu sunteţi nici unul în siguranţă aici.
Ştiu, dar aici este acasă pentru amândoi.
Doamnă..
Voi doi chiar vă iubiţi, nu-i aşa ?
Hei, ai văzut zâmbetul ăla ?
Adică, era ca soarele ieşind de după nori.
L-am văzut. Deodată, cred că-l înţeleg pe Sheridan mult mai bine.
- Cum aşa ? - Mort sau viu, m-aş târî înapoi din iad
şi prin 10 mile de piatră ca să văd zâmbetul ăla din nou.
- Da. Ce-a fost asta, o lovitură ? - Nu, n-a sunat ca o lovitură.
- Oh, da ! Bine aşa ! - Ce ? Ce e ?
A sosit cavaleria ! Aşa !
Nu e uimitor ?
Adică, arată ca nişte îngeri coborând din ceruri.
- Spuneai că arată a găini jumulite. - Nu şi acum, nu.
Hei, îţi doreşti vreodată să fii acolo cu ei ?
Ştii, luptând alături de ei ?
Câteodată, da.
Câteodată nu - şi câteodată mă întreb ce naiba caut eu aici.
Toate astea sunt mai mari decât noi. Mai mari decât mine.
Mai măreţe decât ar trebui cineva să suporte vreodată.
- Da, ştiu la ce te referi. - Şi apoi mă uit la ceilalţi :
Londo, G'Kar, Sheridan, Delenn.
Şi mă gândesc : "Dacă ei se descurcă, mă pot descurca şi eu."
Mama obişnuia să-mi spună :
"Dumnezeu ştie vârsta fiecărui copac şi culoarea fiecărei flori.
Şi ştie exact cât de largi îţi sunt umerii.
Şi nu-ţi va da niciodată de cărat mai mult decât poţi duce."
Atunci poate despre asta este locul ăsta.
Asta trebuie să faci ca să te descurci într-un loc ca ăsta.
- Ce anume ? - Să-ţi crească umeri mai mari.
- Se pare că luptele s-au terminat. - Yeah.
- Ar trebui să ne întoarcem la lucru. - Cred că da.
- Ce mizerie. - Te cred şi eu. Aşa e peste tot.
Învelişul are nevoie de reparaţii, avem camere presurizate distruse peste tot în Sectorul Maro
şi n-ai vrea să ştii ce-i aşteaptă pe băieţii de la HAZMAT afară.
Toate alea : bucăţi de trupuri, bucăţi de nave, rezervoare de combustibil.
Toate trebuie adunate şi puse bine
sau o să plutească până când o să strice ceva.
Da, tipic. Ei iau toate deciziile, primesc toată gloria
şi noi curăţăm mizeria.
Ei bine..
poate nu chiar toată mizeria..
Echipa de curăţare încă lucrează la docurile 3 şi 7.
Au spus că o să termine în jurul orei 9 dimineaţa.
Nu. Aşteptăm un transportor la ora 8.
- O să termine până atunci. - Da, căpitane.
Şi mai e ceva nou de la sondele din hiperspaţiu ?
Nimic. Se pare că i-am distrus pe toţi.
Nici măcar unul n-a scăpat să raporteze asupra slăbiciunilor şi situaţiei noastre.
Bine, misiune îndeplinită. O să meargă spre următoarea ţintă.
Să sperăm doar că nu o să mai aibă nici o legătură cu noi
sau cu oricine altcineva din sectorul ăsta.
Am înţeles.
Doamnă ? D-na căpitan ? Căpitane Lochley !
Da ?
Păi, d-na căpitan, ştiţi,
ştiu că sunteţi nouă pe-aici şi voiam doar să vă spun că..
Sunteţi în regulă după mine, doamnă.
- Mulţumesc. - Da.
Infirmeria 4 raportează o pierdere de energie. Trimiteţi o echipă tehnică acolo.
Bună, Mack, Bo.
- Bo ? - Da ?
- Şi-a amintit numele meu. - Numele noastre.
- Cred că m-am îndrăgostit. - E căsătorită.
Am putea rezolva ceva.
- Vii odată ? - Da.
- Deci luăm prânzul ? - Sigur, fac cinste. Vrei nişte spoo ?
La 15 credite uncia ? Ţi-ai ieşit din.. (minţi)
traducerea şi adaptarea : anatem - anatem@gmail.com