VERDE
PORTOCALIU
CLASA A V-A
SUNTEŢI DEOSEBIŢI. FIŢI MAI BUNI, FIŢI MAI PUTERNICI.
Lucy?
CSI: NY Sezonul 9 Episodul 4
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to Bellows/www.addic7ed.com
CANDIDATUL HAMILTON ABIA INTRASE PE SCENĂ.
SE PARE CĂ DET. LINDSAY MESSER A FOST ŞI EA RĂNITĂ.
OFIŢERII CONFIRMĂ CĂ A FOST DUSĂ LA SPITAL.
TRĂGĂTORUL NEIDENTIFICAT E ÎNCĂ LIBER.
AMENINŢĂRI: TELEFOANE DATE LA SEDIU
ROŞU
"Fractură craniană."
"Doctorii optimişti. Rămâne în spital la noapte."
"Mami, fă-te bine repede!"
Vorbeşte.
Spune ceva. Orice.
Vreau o explicaţie.
Cum se face că o armă care-ţi aparţine
a fost folosită să se tragă în tine azi după-amiază?
- Nu se poate aşa ceva. - Aşa a fost.
Cartuşele găsite acolo sunt identice, conform bazei de date.
- Mi-a fost furată arma. - Ai făcut plângere?
Am crezut că am rătăcit-o.
Nu era în sertarul cu ciorapi şi te-ai gândit că e în sacul de golf?
- Când ai observat că lipsea? - Acum şase luni. Mi-au spart iahtul.
Au furat câteva lucruri. Nici nu eram sigur că arma era acolo.
E clar că era.
Am crezut că e în casa de pe plajă. Am căutat-o, dar n-am găsit-o.
Trebuia să reclami dispariţia.
Eu doar... Cum să vă spun?
- Nu era momentul. - Candidai la Senat.
Lucrurile s-ar fi complicat.
Prioritatea e însă faptul că s-a tras în mine.
Poate, pentru tine.
Pentru mine e faptul că o fetiţă a fost ucisă cu arma ta.
- Poftim? - Trăgătorul a aruncat arma.
Au găsit-o doi copii. A fost împuşcată o fetiţă.
A murit.
- Vreau să-i sun familia. - Ce drăguţ...
Poate vrei să faci şi o poză cu mama îndurerată.
- Ţi-ar prinde bine în campanie. - Gata, ia o pauză.
- Şi acum? - Răspunde-mi la o întrebare.
- Cine te-ar vrea mort, dle Hamilton? - Nimeni.
Sau poate mulţi oameni. Politica mea îi sperie pe unii.
- Ce făceai înainte să candidezi? - Eram un om de afaceri de succes.
I-am cam supărat pe unii...
Restrâng eu lista.
E cineva pe care l-ai invitat pe iaht sau acasă.
Cineva cu suficient tupeu
cât să-ţi fure arma cu intenţia de a te împuşca.
Sângele de pe gardul de sârmă
e tot al persoanei căreia i-am găsit şapca.
Nu apare însă în baza de date.
Am şi o amprentă parţială de pe glonţul din magazie.
Nu e suficientă însă pentru a o căuta în baza de date.
Trebuie să urmărim arma. Hamilton zice că i-a fost furată.
Verificarea în IBIS n-a dat rezultate.
Nu are legătură cu nicio crimă.
Asta-i situaţia.
Cel care a furat arma a şi tras cu ea.
Nu înţeleg însă ceva:
dacă a reuşit să o fure de pe iaht, de ce nu l-a împuşcat acolo?
- De ce să aştepte şase luni? - Şi-a făcut curaj.
Trebuie să fii hotărât s-o faci. Să planifici totul.
Nu vrei s-o dai în bară.
Sau era vorba de evenimentul acela. Voia publicitate.
Dar a dat-o în bară. A ratat.
Şi... culmea culmilor.
Ironia ca cineva să fie împuşcat cu propria armă.
Da.
Dacă e un plan mai extins?
Hamilton căzuse în sondaje şi campania avea nevoie de un impuls.
Explică-mi şi mie de ce a fost doar zgâriat de glonţ.
De ce?
Fiindcă nu el a fost ţinta.
Am făcut poze la locul faptei. N-are niciun sens.
E o animaţie făcută pe baza localizării cartuşelor găsite,
care m-a ajutat să determin poziţia trăgătorului în mulţime.
Hamilton a intrat din stânga trăgătorului
şi s-a dus spre dreapta, pe podium.
Primul foc l-a rănit în umărul drept. Abia l-a zgâriat.
Următoarele au lovit mult spre stânga,
găurind prompterul şi difuzorul.
La 0.6 m de primul glonţ, aproape de pământ.
- Chiar a tras atât de prost? - Din fericire, da.
Nu-i exclus însă să nu-l fi vizat pe Hamilton.
Şi astfel avem o nouă problemă.
Poate trăgătorul avea mai mult de o ţintă.
Hamilton şi încă cineva.
Adam, verifică materialele filmate şi sună echipa de campanie.
- Să aflăm cine mai era pe podium. - S-a făcut.
- Bună, Montana. - Salut...
De mult nu mi-ai mai spus aşa.
- Cum te simţi? - Mă doare capul.
Îţi aminteşti ceva?
- Lucy! - E teafără.
Am lăsat-o la mama de dimineaţă.
- Unde a stat azi noapte? - Cu mine, desigur.
Când erai tu aici...
Iubito, ieri a fost mare agitaţie pe aici.
Doctori, asistente...
Erai sedată,
aşa că te-am sărutat şi am plecat cu Lucy acasă.
Nu, mai târziu.
Stăteai la geam şi-ţi vegheai biata soţie rănită.
Cu cine a rămas Lucy?
Cred că ai visat. Eram cumva gol?
Nu.
L-aţi prins pe trăgător?
Nu. Din atâţia oameni, nimeni nu l-a identificat.
- Cum adică? - Nimeni nu i-a văzut faţa.
Eu am văzut-o.
M-am uitat drept în ochii lui. Şi el la fel.
Tipul ştie că l-ai văzut.
La ce oră ziceai că am fost aici aseară?
Da, e exact aşa.
Am vorbit cu tura de noapte.
A fost un bărbat aici după orele de vizită,
mi l-au descris sumar.
1.86 m, păr şaten, tuns scurt, maxilar pătrat.
Nu ştiau culoarea ochilor sau a tenului, era prea întuneric.
Mai scoatem o poză fără şapcă şi o distribuim imediat.
- Verificăm pe camerele spitalului. - Verificaţi şi paznicii.
Cum naiba a ajuns până aici?
Da, ştiu. Am pus poliţişti afară.
- Trimit câţiva şi acasă la mama ta. - Chiar e nevoie?
A fost aici dintr-un motiv anume. L-ai văzut şi el ştie asta.
- Danny, mai fă asta o dată. - Ce anume?
Abureşte geamul. Pune paharul de cafea lângă el.
Cred că avem o amprentă aici.
Se văd nişte litere acolo?
- Scrie cumva "are"? - Aşa cred.
Pare să fie un...
Un M.
"Are".
"Ău".
Ce scrie, Don?
Cumpăr o vocală şi cred că e "îmi pare rău".
Are şi de ce să-i pară rău. A lăsat o amprentă.
Amprenta prelevată e a lui Evan Wescott.
Din păcate pentru el, profesorilor li se iau amprentele.
Flack a trimis oameni la el acasă, la şcoală,
îi urmăreşte cardurile.
I-am distribuit poza în toate mijloacele de transport.
- Până acum, n-a făcut nicio mişcare. - Are legătură cu Hamilton?
Nu în mod direct.
N-a donat pentru campania lui, n-a făcut nicio plângere.
Hamilton însă e un mare suporter al şcolilor publice
şi îndeosebi al profesorilor de aici.
Nu văd mobilul.
Bine, mulţumesc.
În regulă.
Beverly McCord, inspector în învăţământul public.
- Uitaţi-vă aici. - E printre apropiaţii lui Hamilton.
- Stă chiar la dreapta lui. - Adică în stânga trăgătorului.
Dacă ea era ţinta, se explică direcţia celorlalte două focuri.
Bine, dar de ce ea? Ce răfuială avea cu Wescott?
Acum trei ani, când era director la şcoala 423,
a cerut consiliului şcolii să-l ancheteze pe un profesor.
Trăgătorul nostru, Evan Wescott.
- A fost dat afară. - Înseamnă că era ceva grav,
dacă a ajuns la forma asta publică de răzbunare.
Dacă o găsim pe ea, îl găsim şi pe el.
De ce crezi că o urmăreşte în continuare?
De 24 de ore, nimeni nu ştie cine e, unde locuieşte, cum arată.
- Putea să plece din oraş. - N-a făcut-o.
Înseamnă că nu şi-a terminat treaba.
- Evan! - Gura şi mergi mai departe!
Nici nu te gândi să ţipi.
- Mergi! - Nu! Nu vrei să faci asta!
McCord nu-i nici acasă, nici la birou, nu răspunde la mobil,
dar îi depistăm acum telefonul.
- Stai aşa. - Trei secunde.
Două secunde.
Strada 48, numărul 1726.
Termină, Evan.
Te rog!
Mişcă!
- Putem discuta. - Gura!
Taci! Am încercat să discut cu tine.
- N-ai vrut să înţelegi. - Te rog!
Îmi pare rău.
- Gândeşte-te la viitorul tău! - Viitor? Care viitor?
Ăla pe care l-ai distrus?
Bate palma!
Hai, bate palma!
Mai încet, copii!
Eşti bine? Hopa sus!
Stai să mă uit.
- Te doare? - Da.
O să-ţi treacă.
- Doare? - Da.
Să ai o zi bună. La revedere.
Gura!
Haide.
Lasă cuţitul, Wescott.
Acum!
Ţine-l!
Nu mişca!
E ultima oară când mai alerg după tine.
- Mulţumesc. - Mac?
Kevin. Poftim, ţi-am luat o cafea.
Mulţumesc.
Mulţumesc că ai venit. Ştiu că ai mult de lucru la cabinet.
Nicio problemă, mă bucur să te văd.
A trecut ceva vreme...
Recunosc, sunt puţin îngrijorat.
Nu pari să fii tu însuţi.
Am nişte probleme.
După ce-am fost împuşcat, după operaţie...
E normal, au trecut abia opt luni.
- Ce e, te doare ceva? - Am afazie.
Nu-mi amintesc cele mai banale lucruri.
Se mai întâmplă, dar bănuiesc că s-a agravat.
Altfel nu m-ai fi sunat.
Nu ştiu...
Mi-au dat cărţi de colorat cu poze şi jocuri.
O grămadă de exerciţii care nu dau niciun rezultat.
- Vreau să "repar" asta. - Nu merge aşa, Mac.
Ai depăşit termenul afaziei temporare.
Trebuie să-ţi antrenezi din nou creierul.
Să înveţi totul din nou. Durează.
Nu ştiu cum se numesc lucruri simple, pe care le-am ştiut mereu.
Răspund de o echipă, Kevin. Am un serviciu cu responsabilităţi.
Trebuie să ştiu cum se spune "roşu".
- Îţi înţeleg frustrarea, dar... - N-am nevoie de înţelegerea ta!
Scuză-mă, Kevin.
Vreau să-mi treacă.
Trebuie să fie vreun medicament pentru asta.
Nu. N-am să îndulcesc situaţia.
Nu există un remediu rapid, nici pilule, nici operaţii.
Doar jocuri cu cuvinte şi mult exerciţiu.
Ai mare noroc cu Christine.
Nu i-am spus încă.
- Ai spus cuiva? - E problema mea.
Vreau un program de care să mă ţin.
Mă voi face bine şi va trece tot.
Îţi apreciez optimismul, dar nu vei reuşi de unul singur.
Trebuie să plec. Mulţumesc.
Te mai sun eu. Mulţumesc.
Umăr la umăr, capul sus!
Priviţi în faţă.
El e, numărul patru.
- El a tras. - Bine.
Adu-l pe Lonnie.
Poţi intra.
Bună, Lonnie. Stai aici
şi spune-mi dacă vezi faţa omului care a aruncat arma în container.
Nu te grăbi.
Nu te poate vedea.
- Spune numărul. - Patru.
Eşti sigur?
Da, el este.
Bine.
- N-am vrut să o rănesc pe Aimee. - Ştiu.
Ne jucam doar...
A fost cea mai bună prietenă a mea.
Mulţumesc că ai încercat s-o salvezi.
Cu plăcere, Lonnie.
O să merg la închisoare pentru ce-am făcut?
Nu, vom avea noi grijă să nu fie aşa.
- De unde ai avut arma, Evan? - Am furat-o.
Era o petrecere la casa de pe plajă a lui Hamilton.
O strângere de fonduri pentru şcoli.
Erau invitaţi mai mulţi profesori, inclusiv eu.
Am băut ceva
şi am început să cotrobăi prin sertare.
Am găsit-o acolo. Era răspunsul la problemele mele.
Plănuiai fapta de ceva vreme.
Beverly McCord a decis că le-am făcut ceva copiilor.
N-a fost adevărat.
Am îmbrăţişat-o doar, plângea.
A fost nelalocul lui.
Locul unde-ţi ţineai mâinile era nepotrivit.
Ţi-a zis Audrey ceva? Au sunat părinţii ei?
Nu, am fost de faţă. Evan, ai tendinţa de a arăta...
... un anume grad de afecţiune care trebuie să înceteze.
Ne faci să ne simţim prost.
"Ne faci"? Ai discutat şi cu alţii?
E periculos să-i atingi pe copii. În orice fel.
Afecţiunea e periculoasă?
- Nu ştiu ce nu înţelegi. - Ba da, înţeleg.
Înţeleg că e problema ta, nu a mea.
Imaginaţia ta bolnavă transformă ceva inocent în perversiune.
Şi atunci mă simt eu prost.
M-au suspendat timp de şase luni. Fără plată.
După două luni, am fost reabilitat,
dar mi-a mai trebuit un an să mă întorc la şcoală.
Nu asta a contat.
Nu le-am putut înfrânge însă scepticismul.
N-au avut nicio dovadă, doar acuzaţiile ei.
Am vrut să se termine. Să-i pun eu capăt.
Mitingul ăla părea ocazia perfectă.
Lume multă, mă puteam pierde în mulţime.
Faptul că era arma lui Hamilton mi s-a părut o ironie a sorţii.
Nu i-aş face niciun rău vreunui copil.
Probabil merit asta.
Puteai găsi o altă variantă.
În schimb, ai adus o armă într-un loc public
cu intenţia de a ucide pe cineva.
Când ai tras, ai schimbat vieţile tuturor celor de acolo.
Le-ai încălcat dreptul la siguranţă, dar mai rău e altceva.
Ai rănit un copil fără să ştii.
Ce tot spui?
Ai aruncat arma în container, a fost găsită...
... şi s-a tras cu ea.
A fost ucisă o fetiţă.
Se numea Aimee DeSilva.
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro