Haide, Coreen, să mergem acasă.
- Mai ai timp pentru un client? - Pare să poată plăti?
- Pot plăti, dră Nelson. - Cu ce te pot ajuta?
Domnul Wilson ţi-a furat mingea? ("Danny the Menace")
Mă cheamă Lee. Am auzit că accepţi cazuri mai ciudate.
Nu vreau să par prost crescută, dar părinţii tăi ştiu că eşti aici?
Nu contează. Sunt un minor emancipat.
- Un alt triumf al sistemului legal. - Uite, să-ţi zic care e problema.
Trebuie să mă ajuţi să-mi găsesc soţia.
La naiba, deja îmi pusesem haina pe mine!
BLOOD TIES Sezonul 2 Episodul 9
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Mulţumiri www.subsfactory.it
Eşti suficient de mare încât să conduci?
- Scuze. Fără supărare. - Nu contează. Trebuie să mă ajutaţi.
Tu şi soţia... vă cunoaşteţi de mult sau v-aţi îndrăgostit la şcoală?
400 de ani şi câteva zeci de vieţi, deci suntem împreună de mult.
V-aţi reîncarnat.
În cazul acesta, ar trebui să vorbeşti cu cineva.
Nu vreau să discut cu alt psiholog.
- Am pierdut destul timp. - Nu, nu cu un psiholog.
Mai degrabă... un consultant istoric. Nu muşcă... întotdeauna.
Henry, ţi-l prezint pe Lee. Lee, Henry.
Bună, Lee.
Le-am citit! Şi eu desenam, prin anii '20.
Mai ales publicitate.
Mi-a luat mult să o întâlnesc atunci.
- Îi stătea bine cu părul scurt. - O "vampiroaică" adevărată?
Da, dar cu sensul de "fată frumoasă".
Era o păpuşică. De stătea mâţa în coadă.
Ne plimbam cu decapotabila. Ne-am chinuit mult să fugim.
Detectiva aia te-a adus aici să fie sigură că nu faci mişto de ea.
Treaba e că dacă minţi o să te dea afară. Pricepi, Lee?
- Nu sunt un escroc. Sunt sincer. - Îmi lipseau expresiile anilor '20.
Şi mie. E mişto. Nimeni nu înţelege. Am făcut-o de zeci de ori.
- Nu-mi spune mie... - Şi tu?
Deci care e verdictul?
Îmi place. Şi cred că spune adevărul.
Tu eşti singurul care poate recunoaşte un suflet bătrân.
Da. Eu eram mohawk şi ea era fiica preotului.
- Trebuia să ne întâlnim la un copac. - Când se întâmpla asta?
Prima datÄƒ. ÃŽn 1682.
Furasem o canoe ÅŸi fugeam pe apele fluviului Humber,
dar măcar ne-am înecat împreună.
Predestinaţi, ca Romeo şi Julieta.
Iată un motiv de a-ţi dori nemurirea.
Să-ţi petreci eternitatea lângă sufletul pereche pare frumos.
Acum tu vorbeşti ca un băieţel de 15 ani.
- Bine. Unde e faimosul copac? - Începi să pricepi problema mea?
Da. Centrul ăsta comercial e aici de 10-12 ani.
Mulţumesc, urbanizare!
Nu îl văd. Dar era chiar aici.
E la fel de fiecare dată.
Unul din noi înţelege cine e, găseşte copacul,
scrijeleşte iniţialele, stabileşte o întâlnire.
O ţinem aşa până ne întâlnim.
Sper că reuşeşti s-o găseşti, dar eu trebuie să plec.
Mai am o întâlnire şi se face dimineaţă.
Ai încredere în ea, eu aşa am făcut.
- Hai să începem mâine dimineaţă. - De ce nu o facem acum?
Eşti viu de 400 de ani şi n-ai un strop de răbdare?
Noi, cei cu o singură viaţă, uneori aşteptăm o săptămână-două.
- Ai unde să stai, Lee? - Voi găsi ceva.
Poţi dormi pe canapeaua din biroul meu.
- Ai uitat că ai un pat acasă. - Nu mai spune.
- Lucrezi mult, nu? - Da.
Atunci presupun că nu ai un iubit.
- Nu sări calul. - Am greşit!
Celluci, trebuie să stabilim data examinării performanţelor tale.
Dar stau foarte bine cu actele,
reduc timpul mort, aşa cum zic la seminar.
E uşor să cunoşti documentaţia dacă nu rezolvi niciun caz.
Am perioade mai bune şi mai proaste.
Şi în aceste perioade iese în evidenţă numele lui Vicki Nelson.
Deci trebuie să-mi fac griji cu examenul?
Te-am avertizat deja:
n-ai de ce să o urmezi pe Nelson în întuneric.
Examenul tău este mâine.
Totul mi-e amestecat în minte. Îmi amintesc că mă numeam John.
John... Atunci va fi foarte simplu.
Stai, văd ceva. Văd un accident de maşină.
Un Volkswagen roşu.
E Alice. La naiba, e iubita mea.
Mereu murim împreună.
Uneori suntem împreună ani întregi, alteori doar câteva ore.
Tot ţi se mai pare romantic?
Mulţumesc.
Când murim, sufletele noastre ajung în primii copii care se nasc.
Avem vieţi diferite, dar suntem aceiaşi.
Dintotdeauna ai fost stângaci?
- Da. - Şi ce-mi poţi spune despre ea?
Nu ştie să cânte, se pricepe la numere şi urăşte pisicile.
Deci e o contabilă afonă alergică la pisici.
Ce altceva?
Gândeşte-te că jucăm jocul "Proaspeţilor Căsătoriţi".
Nu ştiu cum merge, dar o face.
Bine.
Da, Celluci.
Bună, eu sunt.
Bună, unchiule Gus. Mă bucur să te aud.
Crowley e cu ochii pe tine?
Trebuie să-ţi cer un serviciu aşa că zi "da", va fi mai uşor.
Da. Joi, la cină, e bine.
Îmi poţi căuta raportul asupra unui incident
de acum 15-20 de ani?
Două victime. Le cheamă Alice şi John
şi maşina era un Volkswagen roşu.
Ce-i asta? Mă pui să caut acul în carul cu fân.
Ştiu, dar este în numele dragostei.
Dragoste la prima vedere.
Ştii ce? Am în faţa ochilor o grămadă de iubiri la prima vedere.
Toate au ajuns daune asupra proprietăţii,
abuzuri, ordine de restricţie şi crime.
Ce drăguţ! Ar trebui să discutăm despre asta.
Lasă-mă până mâine dimineaţă şi voi vedea ce pot face, bine?
Bine, mulţumesc.
Reflexe excelente. Eşti mai rapid decât la început.
Tu eşti doar mai bătrân şi mai elegant.
- Augustus! - Vino încoace!
Mesajul tău era criptic. Vrei să faci ceva sau nu?
Da, cred că da.
- Sunt sigur. - Putem face ceva.
Poimâine seară, la tine. Aduc registrul.
Mersi, Mike. La revedere.
Îmi amintesc de o viaţă anterioară şi miroase ca un vestiar.
- Ai apă de gură? - Da, ţi-o aduc într-o clipă.
Ţi-ai amintit cam prost. Erau Alice şi John Smith.
Dar în accidentul de acum 25 de ani a fost o singură victimă.
- Nu se poate. - Ba da.
Uite anunţul din ziar.
Vezi? John Smith, mort după o lungă boală,
e precedat de soţia lui, Alice.
A supravieţuit fratele său minor, Jeff.
Aş spune că asta dă alt înţeles expresiei "pierdut de mult".
- Bună. Jeff Smith? - Da.
- Sunt Vicki Nelson, detectiv privat. - Bună, frăţioare!
El este Lee, ucenicul meu.
E foarte bucuros că lipseşte de la Franceză.
Ascultă, cred că este dificil după atâta timp,
dar aş vrea să vorbim despre accidentul
în care au murit fratele şi cumnata ta.
Nu sunt prea multe de zis.
A fost un accident, Alice a murit
dar l-au reanimat pe John şi a căzut în comă.
Mi-au zis că ar fi trebuit să-l decuplez de la aparate.
Ştiam că au dreptate,
dar a fost nevoie să treacă 10 ani ca să găsesc curajul să o fac.
Trebuia să îl laşi să se stingă, ar fi murit împreună!
Îmi pare rău...
- Ce naiba ştii tu? - Îmi pare foarte rău.
Nu vă mai întoarceţi aici!
Am pierdut copacul şi acum asta. Nu-i bine. Cum o vom găsi?
Nu ştiu, tocmai l-ai speriat pe singurul om care ne putea ajuta.
Hormonii. O păţesc de fiecare dată când trebuie să fiu adolescent.
Hai să-ţi înecăm durerea în pizza.
Puteam să-l iau eu de la secţie.
Detectivul Celluci l-a lăsat aici pentru tine.
Eu nu-mi bag nasul.
Ce ciudat. Scrie că echipajul medical a ajuns imediat, dar a plecat târziu.
Doi infirmieri s-au bătut?
Nu scrie de ce, pentru că poliţistul care a scris raportul
îşi păzea prea tare fundul ca să îşi facă treaba.
- Când s-a întâmplat asta? - În 1983.
Era mult sânge? În raport scrie că ea suferea de hemofilie.
Ciudat.
Femeile transmit boala genetic, dar rar se manifestă la ele.
Primesc buletinul informativ al Societăţii de Hemofilie.
Câţi bolnavi pot fi în oraş?
Femei suferind de hemofilie sunt doar trei.
Am găsit acul în carul cu fân!
- Bună, Helen Underhill? - Da?
Eşti mai mare. Nu ştiu cum să-ţi mulţumesc.
- Cine e? - Dă Doamne să fie instalatorul.
- Helen, cine sunt oamenii ăştia? - Eu? Cine eşti tu, mai degrabă?
M-aş aventura să spun că acesta este soţul ei.
- Iubito, eu sunt! - Romeo, stai acolo.
Vorbeam cu tine? Nu!
Bine, a venit clipa să ascultăm vocile noastre interioare.
- Chem poliţia. - Nu, totul e în ordine.
Îmi cer iertare că v-am deranjat,
clar nu sunteţi interesaţi să vă abonaţi la niciun ziar.
- Helen, îl cunoşti pe băiatul ăsta? - Nu, nu ştiu cine este.
Minţi. Minţi! Noi ar trebui să fim împreună!
Bine, gata.
Nu, trebuie să vorbesc cu ea!
Scuze. Îmi pare rău că v-am deranjat.
M-am interesat. Celelalte două femei erau în viaţă când a murit Alice.
Deci nu pot fi ele.
Toate sunt cam bătrâioare. Mersi mult.
Ea era, îmi dau seama, o fac de mult timp.
Trebuie să vorbesc cumva cu ea, să o cuceresc din nou.
Lee, ăsta nu-i un film pentru adolescenţi.
Nu te poţi duce în grădina ei cu un casetofon cu cântece romantice.
Nu aşa vei obţine ce vrei. A spus că nu te cunoaşte.
Ca să nu mai zic că e suficient de bătrână
ca să fie... profesoara ta de chimie.
Am zăcut zece ani în plus. De asta e mai mare.
Trebuie să ies să iau o gură de aer.
Mă simt aiurea că mă vedeţi în starea asta.
Pentru că erai aşa de relaxat la uşa ei...
Bine, facem o pauză, ne vedem după aceea.
Fii cu ochii pe el.
De ce, de data asta, totul e atât de aiurea?
Credeam că destinul meu e deja scris, dar mai bine rămâneam în comă.
Deci se pare că iubirea vieţilor lui Lee
n-are habar cine este el.
Dereros.
Da, nu ştiu de sunt aşa de surprinsă.
Dragostea e un lucru fragil.
De la o viaţă la alta, nu devine deloc mai uşoară.
Da. Au sunat anii '80, vor înapoi textele cântecelor lor.
Voi vă înţelegeţi bine. Poţi să-l ajuţi?
Nu-mi spune că tu crezi c-ar trebui să o cucerească din nou!
Nu ştiu, cred că tu te grăbeşti să-l faci să uite.
- Are 15 ani! - Şi noi am avut odată 15 ani.
- Asta e altceva. - Nu văd de ce.
Dar e cu zece ani mai mare.
Femeile mature pot fi foarte fascinante.
- E căsătorită! - Nu-i un obstacol insurmontabil.
Mai ales dacă este...
Nu spune "sufletul lui pereche", n-aş suporta.
Cum vrei.
E vorba de căsătorie, nu e ceva ce poţi distruge cu uşurinţă.
Nu asta voiam să spun. Dar ştiu cum este să mori din iubire.
Lee a trăit pentru iubire şi a murit pentru iubire.
Chiar a trecut de moarte ca să o caute.
Ţie ţi se pare ceva neînsemnat?
Nici nu ştiu de ce am crezut că trebuie să vorbesc cu tine.
Faptul că el se tot întoarce nu îţi spune nimic?
Da, mă face să cred că e complet obsedat.
Nu există putere mai mare în Univers decât cea a dorinţei.
Genul de dorinţă care te face doar să ai o etichetă la picior
şi un ordin de restricţie.
Pe vremea mea te alegeai cu un sonet.
Îţi prezint progresul.
Vancouver... Pleci într-o călătorie, Henry?
Ştii de ce ai atâtea probleme cu cazul tău?
- Sunt sigură că-mi vei spune tu. - Pentru că nu-ţi înţelegi clientul.
Niciun strop.
- Bună. - El unde e?
Se plimbă. De ce?
Încerc să pricep de ce Helen Underhill a luat cartea asta de patru ori.
- "Ecouri din trecut". - Şi "Vindecarea durerii din trecut".
Sunt cărţi despre reîncarnare.
Da, deci asta înseamnă că vine de pe Coasta de Vest sau...
A minţit. Şi tu îl crezi!
Nu, cred că încă nu am explorat toate posibilităţile.
Hai, e mare diferenţă între nişte cărţi despre reîncarnare
şi căutarea sufletului pereche într-un băieţel.
Cum i-ai găsit fişa de la bibliotecă?
Le cunosc pe bibliotecare.
Nu mă judeca!
A ajuns. Luna asta e aniversarea accidentului de maşină.
Ghici cine a trimis flori la mormântul lui John Smith.
- Bună. - Ţi-am zis să nu te mai întorci.
Regret multe cele petrecute, dar chiar am nevoie de ajutorul tău.
O recunoşti pe această femeie?
Aici e mai mare.
Când a venit să mă vadă era adolescentă.
A pus întrebări despre John şi Alice.
Vorbea despre Alice de parcă s-ar fi cunoscut de mult.
Ştia lucruri pe care nu avea cum să le fi ştiut.
Ce fel de lucruri?
O dată, când John era la muncă, m-am dus la Alice
şi i-am zis nişte lucruri care m-au făcut ridicol.
Fata asta mi-a zis că trebuie să mă iert singur
pentru că şi Alice mă iertase.
Oricine face greşeli, dle Smith.
Să nu mă înţelegi greşit,
dar de fiecare dată când vii aici îmi trezeşti amintiri oribile.
Mama îmi zicea acelaşi lucru când veneam acasă de sărbători.
Mulţumesc pentru timpul acordat.
Bună, Coreen, eu sunt. Helen Underhill a minţit.
Îl căuta pe Lee.
Îi datorăm măcar o explicaţie lui Lee.
Da, a făcut ceva prostii, deja mă irită la culme.
Crezi că n-ar trebui să-i spunem că Helen îl caută?
Vrei să plec? Nu voi pleca. Sunt acelaşi om.
În iarna anului 1809 eu ţi-am adus pătura aia!
În ziua când s-a sfârşit războiul în Europa, eu te-am ţinut de mână.
Peste tot, eu eram!
De ce nu e obsedat de jocuri video ca orice puşti de 15 ani?
Aşteaptă, să vedem ce se întâmplă.
- Ştii cine sunt, trebuie să ştii. - De ce nu ai rămas la distanţă?
Trei ani, cât te-am căutat, unde erai? Nu erai acolo!
Dar acum sunt!
Acum e prea târziu!
Lee, ţi-a zis "nu".
Da, du-te cu el, ţine-l departe de belele
şi spune-i că trebuie să vorbim.
- Lasă-l în pace! - Credeam că am făcut-o!
- Poftim. - Sigur e fără cofeină?
Da, cafeaua adevărată ar lua asta şi-ar bate-o până ar face-o ceai.
- Deci a dormit aici? - Da. Este foarte dezordonat!
Nu punea capacul tubului de pastă de dinţi...
nici nu agăţa prosoapele la loc.
Şi a lăsat colacul ridicat la WC... Poftim, acum ştii tot.
- În ce lună eşti? - E aşa de evident?
E suficient să te observ.
În curând se va vedea. Mereu sacrificăm totul, fără rezultat.
- Poveştile rămân doar poveşti, nu? - O sarcină ca a mea e periculoasă.
Doar în ultimii 20 de ani m-am putut gândi să o duc la termen.
Şi Burton îmi ofer protecţie, stabilitate. Nu mă va părăsi.
E genul de tip care-ţi cumpără şosete de ziua ta, înţeleg.
Chiar îl iubesc.
Burton era alegerea logică.
Am fost o "demoazelă în pericol", o fiică neascultătoare,
o soţie-copil... Mi-am ascultat inima mereu.
Poate a venit clipa să începi să-ţi urmezi capul.
Dar eu încă îmi ascult inima,
doar că arăt puţin altfel, ştii ce vreau să spun?
În viaţa mea sunt doi bărbaţi şi unul este... iar celălalt...
Cred că mintea şi inima mea nu mai comunică.
Şi eu mă simţeam astfel...
Nu-i poţi spune. Îşi dorea atât de mult un copil,
dar el a rămas cu mine, deşi ştia că nu îl pot face.
- Lucrurile se vor lămuri vreodată? - Nu prea.
Nu te voi împiedica.
Dar dacă ai impresia că îmbătându-te vei rezolva ceva,
vei suferi o mare deziluzie.
Trebuie să o recuceresc.
Când eram negru am găsit copacul acela
iar tatăl ei nu voia să fim împreună şi am furat acea canoe...
- Era acum mult timp, Lee. - În 1881.
Trebuia să se întoarcă la internat,
aşa că am furat un cal şi am întrecut trenul.
Am păţit multe lucruri rele, am căzut mereu şi m-am ridicat.
Am făcut totul ca să fiu cu ea.
Pe atunci puteai fura un cal sau jefui un sat.
Puteai ataca un castel.
Dar acum, când o femeie îţi cere să o uiţi, trebuie să o faci.
- Trăim alte vremuri. - Epoca asta e oribilă.
Îi ţin pe oameni în comă şi taie copacii ca să construiască mall-uri.
Aşa-i, nu e perfectă.
Pe vremuri se vorbea mai puţin de dragoste, dar se arăta mai multă.
- Înţelegi? - Absolut.
Suflet antic sau nu, eşti, totuşi, un minor.
Coreen te-a urmărit şi mi-a zis unde te pot găsi.
Nu mai am nevoie de ajutorul tău. Ştiu ce am de făcut.
Te-ai întrebat vreodată de ce, Lee?
De ce n-aţi rămas împreună prea mult timp?
De ce apare mereu ceva care vă desparte?
Când vei pricepe că Universul încearcă să îţi spună ceva?
Mai toţi dintre noi nu au la dispoziţie decât o viaţă.
Facem greşeli, învăţăm din ele şi mergem mai departe.
Cred că a venit vremea să înveţi şi tu asta.
Ai dreptate. La revedere.
Noroc bun, băiete.
Ţi-a plăcut ce-ai făcut?
Încerc să-l fac să sufere cât mai puţin.
Cu cât înţelege mai repede, cu atât mai uşor va trece mai departe.
Poate chiar a venit momentul să se despartă de ea.
Ăsta nu-i un roman de amor, Henry. Nu există "până la adânci bătrâneţi".
În sfârşit îmi dau seama.
Augustus. Să o facem. Acum.
Lasă-mă o oră şi ajung acasă. Şi eu.
Bine. Gata cu joaca, băiete.
- Nu e vina ta, nu poţi înţelege. - Nu ştiu cine eşti, dar nu-mi pasă.
Eşti bolnav, ai nevoie de ajutor, dar ascultă puţin cum stă treaba:
nu te apropia de soţia mea şi de mine sau o să o păţeşti.
Nu e ceea ce crezi, vreau doar să vorbim.
O vrei pe ea, ştiu, dar asta nu se va întâmpla niciodată.
Nu, eu o iubesc.
Ai fost nevoit vreodată să te lupţi pentru mâncare?
Ai fost vreodată prizonier de război?
Nu joc după regulile din Queensbury.
Haide, lasă-mă să trec.
Nu poţi intra.
Cel care a zis că înţelepciunea e fructul experienţei era un idiot.
Cum se simte?
Burton Underhill a fost atacat, doborât la pământ,
lovit în repetate rânduri şi poate că ar fi fost ucis
dacă un trecător nu l-ar fi speriat pe agresor.
Dacă va supravieţui nopţii poate va asista la naşterea fiului său.
A reuşit să identifice făptaşul, se pare că e suspectul nostru.
Clientul meu, ştiu. Haide, ţine-mi morală, Celluci.
Vicki, e tentativă de crimă!
L-ai dus pe agresor direct la victima sa.
De-aş fi ştiut, nu l-aş fi lăsat să iasă din birou, bine?
Părea supărat, are doar 15 ani.
Câţi traficanţi şi membri de bande am văzut cu vârsta asta?
- Ai vreun indiciu? - Niciunul, în afară de tine.
Poţi să începi spunându-mi de ce clientul tău
crede că soţia victimei este fosta lui iubită.
Mai ţii minte accidentul de acum 25 de ani
al cărui raport ţi l-am cerut?
Erau ei, în viaţa lor anterioară.
Vicki, nu mai e vorba doar de tine. Nu pot muşamaliza aşa ceva.
- Unde sunt părinţii băiatului? - E un tânăr emancipat.
Nu mă privi aşa încruntat, bine? Spune-mi doar ce vrei să fac.
Cred că ai făcut destule, Nelson.
Acum să te examinăm. Eşti distras şi aiurit,
nu rezolvi cazuri, îţi îndepărtezi colegii purtându-te excentric...
Îţi sună cunoscut, Nelson?
Victima şi-a redobândit cunoştinţa.
Ia-i declaraţia şi lasă prostiile care îţi distrug cariera.
Dacă decid că te mai amesteci în caz, te trimit personal la închisoare.
Excelent.
Nu-ţi mai servesc altceva de ani întregi.
Mai ţii minte gustul vinului?
Pe lângă sânge, orice băutură n-are gust.
Puţini oameni mai ştiu să servească un vin bun.
Tata vorba tot timpul despre vinul tău din '23.
Prima recoltă de după război.
Nu că n-ar fi plăcut, dar nu vrei să lăsăm conversaţia
şi să trecem la negocieri?
Cum vrei. Încă încearcă să mă facă să trec la tehnica digitală,
însă scrierea cuneiformă nu poate fi descifrată.
Amin!
Ca să se ştie, am deschis în mod oficial.
Caut un teritoriu public. Sau afară.
Să vedem ce avem. Banii disponibili îţi ajung?
- În limite rezonabile. - Vrei să rămâi în America de Nord?
Deocamdată.
Afirmi că terenul ăsta nu este compromis de forţe supranaturale?
Mai mult sau mai puţin.
- Eşti sigur? - Augustus!
De patru generaţii familia mea s-a chinuit să menţină pacea.
Nu voi începe acum să schimb lucrurile.
- Vorbeşti exact ca bunicul tău. - Mersi!
Dacă vrei să te muţi, de ce nu într-un loc semnificativ?
De exemplu, la New York.
Nu mă interesează. Mă gândeam la Coasta de Vest.
Vancouver, poate Seattle.
E prea multă umezeală. O să te îmbolnăveşti de moarte.
Poate că nu tu, dar...
- E vorba de Christina? - Nu. Nu.
Dar e vorba despre o femeie, nu-i aşa?
Bunicul meu avea dreptate în privinţa ta, Henry.
- Lee! Ce cauţi aici? Ce-ai făcut? - Am făcut o greşeală.
Nu trebuia să iasă aşa. E o nebunie şi-mi pare rău.
Lasă-mă să o sun pe Vicki. Te poate ajuta.
Nu, fără Vicki, bine?
Am venit să-ţi mulţumesc.
Nu vreau să vă mai faceţi griji, o voi lua de la capăt.
L-ai băgat în spital! Tu ai făcut-o! Nu mai e simplu.
Te înşeli. E foarte simplu. Trebuie doar să o luăm de la capăt.
- Cum adică, Lee? - Vreau portofelul tău.
- Lee! - Portofelul!
Mulţumesc.
Maşina e în garaj. Cheile sunt pe masă.
Ar trebui să ai jumătate de rezervor de benzină.
Mulţumesc.
- La muzeu, în '62... Mai ştii? - Da.
- Eu am pornit alarma. - Ştiam eu!
Şi tu ai încasat-o.
- Ai grijă. - Trebuie să plec, frăţioare.
Celluci.
Bună, Mike. Cred că vrea să facă un gest drastic,
aşa că trebuie să le găsim pe cunoştinţele lui John şi Alice Smith.
Lee va căuta ceva familiar,
aşa că s-ar putea să caute ceva din viaţa precedentă.
- Au trecut 40 de ani! - E tot ce avem!
Încerc să mă gândesc cum să-mi justific întrebările.
Ai trimis o maşină de poliţie acasă la Helen Underhill?
Ce idee grozavă! Un poliţist nu s-ar fi gândit să trimită o patrulă.
Doar una? Mike, dacă e adevărat,
Lee a fost şoldar, vânător, hoţ, explorator...
Şi avocat, doctor, căpetenie a pieilor-roşii... Da, am înţeles.
- Vrei să vorbeşti cu patrula? - Da, stai puţin.
Mulţumesc.
91.
Ferguson, eşti acolo?
Trebuie să închid.
- Nu încui niciodată uşa. - Nu asta e soluţia.
Ba da.
Haide. Vino!
- Te rog, Lee, dă-mi drumul. - E un alt copac, vezi?
O putem lua de la capăt.
Îl cunosc de doi ani. E bun, mă iubeşte.
- Nu contează! - Lee, pentru mine contează!
Am făcut-o de prea multe ori, e vremea să ne oprim.
De data asta a ieşit aiurea, da.
Dar data viitoare va fi mai bine. Nu vezi?
Maşina sa e încă parcată în garaj.
Nu e niciun semn de intrare forţată, totul pare în ordine.
Ce vrea să facă, unde se duce?
Se întâlnesc mereu la copac.
Acum îi înţeleg, dar aş vrea să nu fie aşa.
- Vicki? - Da. Vrea să fie ca prima oară.
Cum adică?
Că vrea s-o ia de la capăt, dar nu-l putem lăsa, bine?
Trebuie să găseşti nişte arbori foarte vechi sau protejaţi
ca acela în care şi-au scrijelit iniţialele. Trebuie să fie izolat.
- Mă ocup. Te sun. - Bine, mulţumesc.
E un salt cam mare.
Pentru noi, nu intră nici măcar între primele 20.
Da, Celluci. Da, da, înţeleg.
L-au găsit pe poliţist în maşină la trei străzi distanţă de aici.
Era leşinat, fără armă...
În câteva clipe va fi plin de lume şi ţi se vor pune multe întrebări.
E mai bine pentru amândoi să pleci. Cum îl vei găsi?
Am nevoie de un bun urmăritor, cu capacităţi aproape supranaturale.
Mike, îmi pare rău, am făcut o prostie.
Mai bine pleacă repede, cât încă mai am o slujbă.
Îţi aduc actele până joi şi-ţi fac rezervare pentru vineri.
Bine.
Bună.
- Vicki Nelson, el este Augustus. - Mă bucur să te cunosc.
- Şi eu. - Noapte bună, prietene.
Despre ce vorbeaţi?
Încă o noapte la Four Seasons pe cheltuiala mea.
Sigur. Ştiu că asta nu e problema ta, dar Lee a răpit-o pe Helen.
Cred că vrea să o ia de la capăt. Am nevoie de ajutorul tău.
Ştiu că îl placi pe băiat, dar...
Răpirea şi reţinerea forţată sunt deja prea mult.
Şi iubirea adevărată are o limită.
Da, Coreen.
Copacii ăştia au fost decimaţi în anii '70, acum sunt rari.
Dar există un grup protejat în Hide Park, îţi trimit harta.
Mulţumesc mult, venim. Haide.
- De data asta va fi mai bine. - Nu merge de prea multe vieţi.
Eu îmi fac rău şi tu rişti prea mult ca să eviţi ca eu să-mi fac rău.
Evităm adevărul, Lee. Nu am fost fericiţi.
- Nu-i adevărat. - Eşti îndrăgostit de iubire.
Şi eu m-am săturat. Trebuie să trec mai departe.
Acum avem alt copac. Va merge bine data viitoare.
- Nu va mai fi vreo "data viitoare"! - Eu voi hotărî asta.
E doar vina mea. Nu trebuia să îl împing...
Termină. Ai făcut bine.
Toţi au nevoie uneori de un impuls.
Aşa ne dăm seama că trebuie să mergem mai departe.
Vorbeşti serios?
Da. Problema e că Lee nu era pregătit să te asculte.
Însă tu eşti.
Da. Aud două bătăi ale inimii din acea direcţie.
Nu mă aştepta. Du-te!
- Te rog! Termină! - Se va termina... chiar acum.
- Nu te pot lăsa să o faci, Lee. - Atunci ucide-mă.
Poate o voi ucide pe ea mai întâi sau poate că nu.
Lee, lucrurile se schimbă, aşa e viaţa.
Nu aşa trebuie să se întâmple!
- Lee! E gravidă. - De ce nu mi-ai zis? Nu puteai...
Nu mai e vorba doar de voi doi.
Aţi trăit aventuri minunate, aţi făcut atâtea din iubire.
Aşa e. Eu am făcut toate acele lucruri!
Da. Şi dacă faci asta, vei fi doar un criminal.
Şi data viitoare, Lee? Ea ce va crede?
Ce va simţi pentru tine data viitoare?
Nu pot continua. Nu aşa.
Lee, nu o face! Ai această viaţă, trăieşte-o!
Te rog, Lee!
Haide. Mă ocup eu.
Nu mai merită.
Nu te distruge pe tine însuţi, ci mergi mai departe.
La naiba cu iubirea.
În Academie aveam o colegă. Tare frumuşică.
Vorbeam rar, dar eram complet obsedat de ea.
Am absolvit şi ghici cu cine am ajuns să lucrez?
- Cum a mers? - Bine. Până n-a mai mers.
Lee, pasiunea este un lucru care rar e sincer, de aceea te răneşte.
Te chinui până ajungi într-o situaţie mai bună.
- Chiar crezi asta? - Este, măcar, o teorie.
- De ce-mi spui asta? - Pentru că eşti tânăr.
Nu ştii că romantismul e partea uşoară.
Pentru iubire trebuie să lucrezi ani întregi.
Scrie tot. Mă voi întoarce.
- Eşti bine? - Da. Henry vrea să plece din oraş.
Din cauza ta?
Nelson Investigations. Bună, Mike. Minunat!
E aici, dacă vrei... Bine. Da. Aşa voi face.
Lee acceptă înţelegerea. Nu va fi judecat ca adult.
Putea să mi-o spună chiar el.
Da. Deci aşa stau acum lucrurile.
Crezi că s-a terminat totul între Lee şi Helen?
Sau o vor lua de la capăt la următoarea generaţie?
Cine ştie?
Atâta energie, obsesie, totul doar pentru "aleasa" lui.
Da. Însă unii oameni au mai multe persoane "alese".
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro