Din episoadele anterioare...
Spuneai că întreruperea tratamentului e cea mai bună soluţie.
Am spus că ar fi necesar pentru binele ei.
Când spui "soluţie bună, " cred că te referi la o soluţie pentru problemele tale.
Alex, pilotul, a întâlnit-o pe Laura.
Revine după amiază următoare, îmi spune că s-au cunoscut şi acum...
Acum se întâlnesc.
Vrei să vorbesc despre Laura ?
Ce vrei să-ţi spun ? Că stau în faţa ei şi mă întreb, "Ce-ar fi dacă ?"
Ei bine, mă întreb.
Îmi cer scuze că am întârziat.
Am fost la piaţă.
Te superi dacă te rog să pui asta la frigider pentru mine ?
E cap de peşte.
Cap de peşte ?
Da, vreau să fac nişte supă.
- Cap de peşte pentru... aha. - Mersi.
Traducerea şi adaptarea: Benoniu-Eugen Cociş eu_genus@yahoo.com
Îmi place cum eşti îmbrăcată.
Mulţumesc.
Şi părul pare altfel.
- Arăţi nemaipomenit, Gina. - Foarte drăguţ din partea ta.
Te face oarecum mai domestică.
Vreo ocazie specială ?
Domestică ? Interesant.
- Ies în oraş cu prietenii. - Lasă-mă să ghicesc,
cu un grup de psihologi ?
Da, şi o să le spun că mi-ai adus două pungi cu cap de peşte.
Da, majoritatea sunt psihologi.
Şi ne-psihologii o să creadă
că îi studiezi, ceea ce desigur, o să şi faci.
Ştii la cine mă gândeam în ultima vreme ?
La Doris.
De la institut ?
- Mai păstraţi legătura ? - Ei, oarecum.
A divorţat din nou.
L-a părăsit pe dentistul ăla care o înşela tot timpul
şi acum e cu acritura aia plângăcioasă de doctor.
O reacţie evidenta. Că psihiatru, te gândeşti
că ai putea să eviţi asemenea situaţii.
Observăm mai uşor tipologia când nu e vorba de ai noştri.
Sau o observÄƒm ÅŸi la ei, doar cÄƒ nu-i putem evita.
Mai rÄƒu.
Ştii...
Doris a avut...
o slăbiciune pentru mine, cu mult timp în urmă.
Da ?
Spunea că e nebună după mine.
Dar nu m-am culcat niciodată cu ea. Întotdeauna avusesem impresia că
dacă aş fi făcut-o, nu ştiu,
s-ar fi folosit de asta împotriva mea...
- Ar fi spus că am abuzat de ea. - Era genul extrem.
Dar excitant.
Calităţi nu tocmai potrivite pentru un terapeut.
Crezi că nimeni nu e destul de bun, în afară de tine.
Nici eu nu sunt bună, mai ştii ?
Nu aşa ne-am despărţit ?
- N-ar fi cazul să vorbim de şedinţa de data trecută ? - Da ? Nu ştiu.
Voi spune că nu e prima dată când plec de aici dezamăgit şi supărat.
În locul tău, aş analiza cauza.
Desigur, mă deranjează orice, zilele astea.
Orice, mai mult sau mai puţin. Şi în special săptămâna asta...
- Ce ? - Gimnasta...
A luat un pumn de pastile şi a leşinat la mine în birou.
- Droguri ? - Nu, somnifere.
A încercat să-şi pună capăt zilelor. Tentativa de sinucidere.
- Doamne, Paul. - Păi, cam aşa ceva.
La mine în birou...
Există locuri mai bune unde să te sinucizi, trebuie să recunosc.
Dar şi-a dat drumul...
m-a înnebunit de tot.
- Le-a luat înainte de şedinţă ? - Le aveam, ce prostie...
Nu ţin niciodată medicamente în baie.
Dar dorm pe canapea acum şi mi-am adus câteva jos, să am.
A înghiţit aproape o cutie întreagă.
- E bine acum ? - Da.
Am sunat psihiatrul, care îmi este prieten
şi l-am rugat
să nu se ataşeze de ea.
Eşti sigur că e bine ?
Cred că nu ar fi cedat
dacă nu s-ar fi gândit că o abandonez...
Ştii tu, figura părintelui transferată la o altă persoană.
Am impresia că acesta e motivul pentru care a luat pastilele,
să mă testeze dacă...
sunt ataşat de ea.
- Te simţi vinovat ? - Nu, dar regret
că a luat medicamentele alea.
Ei, întotdeauna găsim ceva să ne punem capăt zilelor.
Aşa este. Nu mă simt responsabil.
Mai ciudat este
că progresarăm mult în ultima vreme.
Mi-a spus că a făcut sex cu un băiat care i-a spus
că s-a comportat ca cineva care a fost abuzată sexual.
Uimitoare încăpăţânarea ei
de a-şi ascunde nesiguranţa de sine, dar Iisuse, m-am înfuriat aşa de tare.
În mod normal, nu comentez.
- Dar ai făcut-o ? - Da. L-am făcut pe ăla imbecil.
Cum a reacţionat ?
Dacă a auzit, nu cred că a realizat pe moment.
Dar după aceea a avut această...
răbufnire majoră.
A început să îşi amintească detalii în legătură cu accidentul.
Adică, a fost o eliberare terapeutică crucială.
Aveam impresia că vom descoperi ceva important.
După care s-a ridicat şi s-a dus la baie.
Crezi că eşti mai puţin obiectiv dacă te implici ?
Când îţi dezvălui sentimentele faţă de pacientul tău ?
Poate, nu îmi dau seama. Dar nu asta...
- E problema aici, Gina. - Nu ?
Ai vrea să nu mai tragi concluzii ?
Îţi spun despre săptămâna mea.
Să vedem...
o altă noutate...
Kate se aventurează prin Roma săptămâna aceasta.
Când Sophie a leşinat în birou, strigam după Kate,
apoi mi-am dat seama că eram singur. Eram singur acasă.
Aţi vorbit despre asta cu Kate ?
Nici măcar nu s-a sinchisit să mă facă să o opresc.
A sunat la ea la serviciu,
şi-a făcut bagajele şi a plecat.
- Nu ai rămas surprins ? - Nu prea.
Asta e Kate, aşa a fost totdeauna.
Unul din motivele pentru care m-am îndrăgostit de ea...
Brusc îi vine în minte ceva
şi o şi face.
Exact opusul lui mama, ştii ?
Cred că de aia m-am căsătorit cu ea ca să îmi reamintească de mama,
pentru că s-a dus o adevărată luptă în mine vis-a vis de aceea...
ştiu şi eu, victimizare.
Un lucru e clar, Kate nu a făcut niciodată pe victima.
Se gândeşte să meargă la Roma, merge la Roma.
De 18 ani sunt singur în casa aia.
Roşie e plecată în weekend
şi Max e cu soacra mea.
Toată casă îmi stă la dispoziţie.
- Cum ţi se pare ? - Ciudat.
În fine, sper că...
ciorba de peşte şi o sticlă de vin bun, să îmi priască.
Nu glumesc, să ştii că fac o ciorbă de peste a-ntâia.
Mai întâi pun bulionul, apoi legumele şi carnea.
Pun prazul şi morcovii pe abur,
şi încă câte ceva. Amestec totul şi las aşa timp de 20 de minute.
Delicios.
Lui Kate i se face rău de la miros.
Nu l-a suportat niciodată.
Trebuie să recunosc că îmi place la nebunie.
- Îţi place supa ? - Da.
Ei, poate dau o mică petrecere, invit câteva persoane.
Aş putea... Aş putea să o invit pe Doris.
De când nu v-aţi mai văzut ?
De la zilele institutului. Ce vremuri bune.
- Îl inviţi şi pe soţul ei ? - Glumeşti ?
Invitaţia va suna aşa: "Fără acrituri, te rog."
- Doar Doris Messler şi tu. - Şi cu tine.
Mă inviţi şi pe mine ?
Poţi să vi îmbrăcată aşa dacă vrei.
Oh, mulţumesc, dar nu cred că ar fi oportun.
Ba da. Eşti acoperirea mea. Asta era ideea.
Îi spun că vi şi tu, ce bine ar fi să vină şi ea.
Ca o reuniune de la institut.
După care eu plec, iar tu rămâi singur cu ea.
Perfect. Un plan perfect. Nu se poate să nu reuşească.
Ai chef de nebunii, se pare.
Cred că da.
O schimbare ţi-ar prinde bine.
Latura asta a ta nu am cunoscut-o.
Cred că din cauză că săptămâna mea de rahat e pe sfârşite.
Îmi mai dezvălui ceva.
Ce îţi dezvălui ?
Cum te simţi când eşti cu Laura.
Ce simte un terapeut când...
un pacient flirtează.
Crezi că flirtez cu tine ?
Ei, nu.
Nu e chiar cuvântul potrivit. Nu e flirt, este...
Sunt acoperirea ta...
mă inviţi la petrecere,
îmi spui cum să mă îmbrac, ce rochie să port,
mă inviţi practic să fac parte din viaţa ta.
Poate aşa te simţi...
şi în preajma Laurei.
Ştii ce, te-a fermecat.
Trebuie că te simţi măgulit.
Da.
Îţi spun eu, ea e cea care scrie povestea aici.
Doamne, poate face un adevărat scenariu.
Intră în amănunte explicite, pline de viaţă.
Am stat o jumătate de oră să îmi descrie...
cum a făcut sex cu Alex...
Ce i-a plăcut, ce nu i-a plăcut,
ce i-a plăcut lui, ce a făcut ea, ce a făcut el.
Multă animaţie.
Trebuie să fi plămădit din oţel să nu reacţionezi la aşa ceva,
să nu te simţi un pic...
- Cum ? - Gelos.
Desigur, asta a şi urmărit.
Oare ?
Ştiu că te gândeşti că aş avea o problemă,
că sunt gelos că Laura se întâlneşte cu Alex.
- Nu, nu neapărat. - Gelozia nu apare pe lista ta
de reacţii tipice la un terapeut. E cumva o listă de sentimente neacceptate ?
Asta vrei de la mine, o listă ?
Ar simplifica problema ?
Mă-ndoiesc.
Mă tot provoci să vorbesc.
Poate că vrei să exagerez puţin ca să ai de ce să te legi.
Subiectul ăsta...
Ne readuce mereu pe un teren nesigur, nu-i aşa ?
Ce subiect ?
Relaţia psiholog-pacient.
Profesorii se căsătoresc cu elevii lor. Ce mare lucru.
Care-i... Adică, e un lucru rău ?
E cu totul alceva, Paul.
Îmi aduc aminte de Charlie...
pacientul tău.
Mă sună după şedinţele cu tine şi îmi spunea,
"Chestia asta de terapie fără sex, mă scoate din minţi.
"Oare chiar aşa să fie ? Trebuie să fie vreo portiţă de scăpare.
"Nu o să ajung să mă culc cu Gina, niciodată ?"
Bine. Să presupunem că întrerup tratamentul cu Laura.
Să zicem că o trimit la altcineva, aşa cum mi-ai propus tu.
Sigur, după 6 luni aş putea să o sun şi să-i spun...
Nu, nu ai putea.
Atunci peste un an, 18 luni, când totul revine la normal.
Nu există termen pentru aşa ceva.
Nu e vorba de revenire la normal.
Dinamica nu se schimbă.
Nici în 6 luni, nici în 10 ani, va rămâne mereu pacienta ta.
Ce spui e o prostie avocăţească.
Nu, nu are nici o legătură cu legea.
Este o încălcare a codului eticii. Ceva esenţial.
E ceva ce porţi cu tine.
Nu îţi dai seama ?
Prin urmare vrei să spui că nu există nicio modalitate
- prin care... - Niciuna.
Iisuse, eşti o fundamentalistă înrăita.
Mulţi oameni nu ar fi de acord cu tine.
Atunci du-te la ei.
Are 30 de ani.
Este seducătoare, dependenta, isterică.
Te idolarizeaza. Clasic, nu ? Ca la carte.
O oarecare fata, care are probleme cu aprecierea de sine...
Scuză-mă, de unde ştii că ar avea o astfel de problemă ?
Îmi spuneai că se întâlneşte cu un pacient de-al tău,
încearcă să te facă gelos,
cum îţi descrie că face sex,
felul cum a încercat să dea buzna la tine în casă,
cum pare că manevrează totul,
cum încearcă să stoarcă o reacţie oedipiană de la tine.
Dacă vei răspunde avansurilor ei, nu va fi împăcată.
Se va şoca, chiar aşa.
Şi te va părăsi.
Ştii deja toate astea, dar nu ţii cont de ele.
Vrei să fii dorit.
Cu toţii vrem asta.
Dar înainte de toate adu-ţi aminte motivul pentru care Laura a venit la tine.
Acum îmi spui ce probleme are pacientul meu ?
Să-mi demonstrezi ce terapeut neprofesionist sunt ?
Niciodată, absolut niciodată nu am spus aşa ceva.
Pardon ?
Dar celebra scrisoare pe care ai scris-o ?
Am purtat-o luni de zile în buzunar.
Dar tot ce am realizat că psihoterapeut,
se datorează acelei scisori. Aşa că, îţi mulţumesc.
Ştii, ne depărtăm iarăşi de Laura.
Îţi citez.
"Pacienţii au răspuns pozitiv
"la tratamentul lui Paul.
"Oricum, e clar că Paul răspundea aşteptărilor lor.
"Felul cum abordează terapia este compromis..."
Nu, de fapt ai scris aşa
"Este serios compromis de dorinţa lui de a fi pe plac."
Astfel spus, "E un amărât de psiholog."
Am mai spus că eşti unul dintre cei mai străluciţi...
Ştiu. Ai spus de toate.
Că eram preferatul tău, un eventual continuator al tău.
De ce nu mi-ai spus că nu eram suficient de bun ?
Pentru că nu credeam că e cazul. De ce să fii spus aşa ceva ?
Pentru că atunci, aş fi putut să îmi văd de treabă liniştit,
în loc să mă chinui 8 ani cu promisiuni, cu ce-ai scris,
simţindu-mă umilit că niciodată în viaţă.
Îl ştii pe Walker, sau pe Jeffries,
mi-au spus că postul de şef al institutului îmi era garantat.
Cei din consiliu, toţi au fost de acord.
În afară de tine.
- Nu credeam că eşti pregătit pentru asta. - Ai spus-o clar.
Ai răspuns la critici, plin de furie.
Ştii, era vorba de ceva strict profesional.
Tu ai luat-o ca ceva personal. Atât de personal, că mă întrebam
dacă nu cumva era un ecoul unei refulări din trecut.
Te rog, Gina. Nu începe iar.
Ştiu exact ce vrei să insinuezi.
Fiul care simte că şi-a dezamăgit tatăl;
fiul care nu s-a ridicat la nivelul aşteptărilor tatălui.
Asta ai vrut să spui de fapt.
Te rog nu minimaliza ce mi-ai spus.
Nu a fost o reacţie pentru ceva refulat din trecut vis-a-vis de tatăl meu.
Vrei să spui că un singur vot contra te-a scos din institut.
Scrisoarea aceea a compromis
8 ani de muncă.
Cu toate astea, totuşi, am devenit un terapeut excelent.
Unii chiar sunt de părere...
că sunt mai bun ca tine.
Poate că şi tu îţi dai seama.
Poate că asta e de fapt problema.
Te întreb din nou.
De ce ai venit tocmai la mine ?
Cred că simţeam nevoia...
ştiu şi eu, să mă verific.
Adică, ştiam înainte să vin aici
ce vei spune despre mine, despre Laura şi Kate.
Dar mă gândeam în sinea mea, ştii, dacă aş putea să te cofrunt...
atacurile tale corozive, stilul tău bazat pe...
- Pe castrarea analitică... - Groazic.
De ce te-ai expune la aşa ceva ?
Ca să pot...
să am încredere în mine, cred.
Încredere în tine ?
Pentru ce ?
Ştii...
Ai spus că scrii un roman.
Mi s-a părut oarecum amuzant, să îţi spun adevărul,
pentru că un roman e ceva complex.
Contradicţii, slăbiciuni, absurdităţi.
Nu ceva ideal.
Pentru tine, complexitatea e o problemă,
un fel de patologie ce trebuie tratată.
Şi ştii că mi se pare al dracului de neplăcut, sincer să fiu ?
Tu crezi că nu vreau să văd o situaţie cât se poate de clară
cum este transferul erotic.
Să ştii că o tratez pe Laura cu aceeaşi serozitate,
interes, şi entuziasm
ca pe oricare din pacienţii mei.
Din fericire, eu îmi simpatizez pacienţii.
Spre deosebire de tine.
Îmi fac griji pentru ei. Mă identific cu ei.
Îmi descid sufletul. Tu îi analizezi.
Şi eu îi analizez, dar empatizez cu ei.
Să te între ceva. Din curiozitate.
Duci dorul
pacienţilor ?
De ce ?
N-am fost nicidata convins 100%,
să fiu sincer, că îţi face plăcere,
să stai de vorbă cu un pacient.
Pentru că în opinia ta, nu empatizez, şi prin urmare,
cum aş putea să am satisfacţii ?
Mu spun că satistactiile tale sunt ca cele ale unui
constructor de nave sau...
ale unui chimist,
când văd rezultatu muncii lor. Mă refer la legătura
care există între doctor şi pacient...
Aceea conexiune, evidenta...
Vezi tu, nu pot să nu fiu pe aceeaşi lungime de undă...
cu un pacient.
Aşa sunt eu că terapeut.
Este...
răsplata mea.
Cu ceva timp în urmă, înainte...
Înainte să încep să vin aici...
În timpul...
unei şedinţe...
Laura a început să plângă.
Nu mai plânsese...
până atunci.
Casigasem într-un fel, nu ? E o piatră de încercare pentru
un terapeut să aduci pacienţii în starea când ei...
pot să plângă...
Cu ea a fost altfel. Am fost atât de impresionat...
să o văd că se eliberează plângând.
În momentul acela, jur,
îmi venea să spun, "La naiba.
"Vreau să fiu cu ea."
Dar nu.
În schimb am venit la tine. În special la tine.
Te-am ales pe tine pentru că îmi spuneam:
"dacă Gina nu reuşeşte să mă convingă...
"să stau deoparte, atunci cum să mă conving eu pe mine ?"
Mi-e tare greu când sunt cu ea, ştii ?
Şi îmi spune: "Te rog, fii sincer.
"Te rog, exprimă-ţi sentimentele."
Şi eu nu pot.
Cred că motivul pentru care sunt aici e că
Am vrut să văd care e situaţia. Să o anlizez.
Să mă clarific...
sută la sută, că nu e...
Că nu sunt...
Ce anume ?
Trebuie să spui.
Termină-ţi ideea.
Că ceea ce îmi doresc...
Nu este, nicidecum, imoral...
sau...
neetic.
Că nu abuzez,
în calitatea mea de doctor
de un pacient.
Nu te forţez.
Nu o să fug de aici, indiferent ce îmi spui.
Atunci la institut,
poate am avut şi eu partea mea de vină. Nu ştiu, s-ar putea.
Dar de data aceasta nu te mai resping.
Dar asta nu înseamnă că că o să îţi dau voie să faci ceva
de care să îţi pară rău tot restul vieţii,
mă voi lupta cu tine clipa de clipă.
Asta dacă vrei
să nu faci vreo greşeală.
Deja am depăşit nişte limite de comportament în această încăpere.
Îţi spun asta pentru că vreau să ştii
până unde sunt dispusă să merg.
Indiferent ce îmi spui,
eu sunt aici.
Nu te voi abandona.
Orice ar fi,
sunt aici.
O iubesc.
O iubesc pe Laura.
Fiecare cuvânt al ei, fiecare gest...
Îmi place să vorbesc cu ea, ştii ? Să o ascult.
Ştiu că pare o glumă, un clişeu...
Un bărbat de 50 de ani îndrăgostit de una de 30 de ani.
Dar vreau să fiu cu ea
şi nu îmi pasă de consecinţe.
Şi nu îmi pasă de sacrificiile pa care trebuie să fac.
Nu îmi pasă.
O iubesc.