Uită-te prin astea şi spune-mi ce pot folosi împotriva organizaţiei.
- Vrei să te lupţi cu Donovan. - Am făcut-o.
- Domnule Eustace. - Vreau să-mi fie adus Corcoran.
Viu.
Vrei să trăieşti ? Spune-mi cine te-a trimis.
Eustace. Ai spus...
Am minţit.
Omorurile se pot încheia sau pot continua cu tine.
Ai făcut mare dezordine, domnule detectiv.
În sănătatea regelui din Cinci Puncte !
- Doctorul Freeman ! - Ce s-a întâmplat ?
Preşedintele a fost asasin...
Preşedintele a fost asasinat.
COPPER Sezonul 2 Episodul 13
Comentarii pe www.tvblog.ro
Traducerea şi adaptarea BlackAmber pentru www.subs.ro
PRIMĂRIA NEW YORK 24 APRILIE 1865
Vă mulţumim pentru că ne-aţi permis aceste clipe de intimitate.
Eu vă mulţumesc pentru generozitate.
Nicio sumă nu se compară cu onoarea de a servi acest om.
Domnule, a venit domnul Eustace.
Fă-te comod.
E un bar în spate dacă vrei să bei ceva.
Ştiu că det Corcoran i-a încredinţat fiului tău Robert
dosarele furate de la generalul Donovan.
N-am habar despre ce vorbeşti.
Ba ai şi fie ajuţi organizaţia
predând dosarele,
fie organizaţia porneşte o luptă de exterminare a familiei Morehouse.
Ce înseamnă luptă de exterminare ?
Crezi sau nu, un om poate pierde mult mai mult decât banii.
Chiar dacă hârtiile au fost ascunse aici,
fiul meu controlează toate aspectele afacerilor, inclusiv seifurile.
Ei bine, asta ar putea fi ziua eliberării
pentru dosare şi pentru tine.
Dacă găsesc documentele,
presupun că şi prietenii mei de la biroul guvernatorului
şi-ar putea exprima interesul.
Organizaţia deţine ambele camere legislative.
Aş zice să fii deştept şi să începi o altă întreprindere
cu tratament preferenţial din partea organizaţiei.
Eliberare...
Zăceam în spitalul Armory Square
după ce mi-am pierdut amărâtul ăsta de picior.
Într-un salon privat, fără îndoială.
Asistente tinere şi frumoase îţi îndeplineau toate dorinţele.
- Şi a intrat preşedintele însuşi. - Asta nu ne-ai spus-o.
Lincoln m-a studiat o clipă, apoi mi-a luat mâna şi a zis:
"Domnule maior Morehouse, bărbaţii în cârje"
"sunt oratorii aceste Uniuni,"
"căci aspectul dumitale vorbeşte mai desluşit decât limbile."
Omul avea vorbirea meşteşugită, asta nu poate fi negat.
Un toast !
Noi trei n-am mai băut împreună de când ne-am liberat de pe front.
Pentru zilele care ne-au marcat
şi pentru omul care ne-a permis să venim acasă.
Printr-un informator al cabinetului căpitanului Lafayette Baker,
am reuşit să fiu la curent
cu urmărirea lui John Wilkes Booth şi David Herold.
Am încă gradul de maior.
De ce am impresia că ştiu unde vrei să ajungi ? Şi...
Nu !
Înainte s-o respingi, gândeşte puţin chestiunea.
Cu calităţile tale de detectiv şi cunoştinţele tale despre zonă...
Ăsta-i întocmai motivul pentru care nu merg în sud.
Domnilor, avem ocazia să prindem aceşti asasini, să fim eroi.
Tu eşti deja erou !
Să fim amintiţi pentru totdeauna de către această ţară.
Ca american.
Da. Ceea ce tu ţi-ai dorit
încă de când ai debarcat pe aceste meleaguri.
Până la căderea nopţii pot obţine un vagon de tren şi cai de schimb.
Du-te tu. Eu sunt ocupat cu pacienţi.
Am fost destinat să fiu un nemernic bogat.
Excursii la vânătoare în nord,
destrăbălare cu debutantele pe malul mării.
În schimb m-am alăturat luptei şi am pierdut un picior
fiindcă eram însufleţit
de dorinţa de a apăra Uniunea şi de a pune capăt sclaviei.
Are dreptate.
Matthew, războiul s-a terminat.
Am luptat sub comanda lui Lincoln sperând să aparţinem acestei ţări.
Asta nu-i o bătălie, ci o misiune.
Voi aţi...
Oferi un serviciu ţării mele
şi celor care mi-au dat mie, soţiei mele şi poporului meu
primele porniri de libertate adevărată.
Plecăm în zori.
Ai uitat ? Omul acesta...
ţi-a făcut proteza pentru piciorul sănătos.
- Aveai două picioare stângi. - Aşa este !
Fiţi serioşi ! Nu mâncasem de trei zile...
abia dacă mai vedeam, darămite să confecţionez un membru artificial.
Într-un vagon, în drum spre sud.
Nu ştiu ce-ai pus în băutura mea, dle maior.
Patriotism, simţul datoriei, curaj.
Acum ne îndreptăm chiar spre infernul pe care l-am lăsat în urmă.
Ce s-a întâmplat cu curajul ?
Feţe, nume, oraşe, peisaje...
- Îmi amintesc prea multe. - La fel ca mine.
Dintre toţi cei căzuţi,
la ele mă gândesc cel mai mult.
- Mamă şi fiică. - Încetează, Matthew.
Erau alte timpuri.
Noi eram altfel de oameni.
Domnilor, de aici înainte aş vrea să staţi departe de ferestre.
- De ce ? - Linia iniţială Mason-Dixon
trecea pe aici. Nu toţi sunt yankei pentru că locuiesc în nord.
Văd în tine un prieten, la fel ca, probabil,
ceea ce vede Robert la detectivul acela.
Aşa că m-am încordat la maximum
şi am găsit dosarele. În orice caz,
pentru a le obţine, am nevoie de ceva cu care să fac schimb.
Spre deosebire de alte personaje de la periferie,
eu pot să-ţi dau asta.
Adaugă un zero şi batem palma.
Una dintre plăcerile trezoreriei oraşului...
Întotdeauna există zerouri suficiente.
Mai cald decât la New York.
- Şi aerul miroase mai bine. - Când am fost ultima dată aici,
simţeam doar mirosul sângelui şi al cărnii, al morţii.
Şi toate zbieretele, toată lumea ţipa
sau striga la Dumnezeu sau mamă.
- Mă obişnuisem cu ele. - Eu nu m-am obişnuit niciodată.
Matthew, simţi altfel Virginia acum că eşti om liber ?
Cu nimic mai bună decât ultima dată când am călătorit pe aici.
Mi-e teamă că prea mulţi locuitori ai Virginiei nu ştiu ce s-a schimbat.
Liber sau nu, sunt tot negru.
Booth şi Herold se îndreptau spre sud-est.
Noi bănuim că au un complice, domnul Rutt Waymond.
Căpitanul Baker cere să începeţi căutările la Waymond.
- Foarte bine, mulţumim, căpitane. - Dle maior, să vă păstraţi calmul.
Bande de rebeli sunt împrăştiate şi cutreieră ţinutul
şi nu sunt convinşi că ostilităţile s-au încheiat.
Sălbatici.
Ar trebui să-l îngropăm creştineşte.
Nu ştim cine mişună prin pădurile astea.
O facem la întoarcere. Stă acolo de ceva timp.
Încă puţin timp n-o să-i facă mult rău.
Înainte !
Intru aici să cer îndrumări către casa lui Waymond.
Dacă apar probleme, daţi pinteni cailor şi trageţi.
100.000 DE DOLARI RECOMPENSĂ !
ASASINUL IUBITULUI NOSTRU PREŞEDINTE ESTE ÎNCĂ ÎN LIBERTATE
Dle maior, piciorul.
Nu degeaba a fost inventată morfina.
E o soluţie temporară. Aş putea
să-ţi aranjez şaua ca să nu te frece la picior.
Vrei să descalec aici, acum ?
La prăvălie spuneau că Waymond creşte albine.
Ăsta trebuie să fie locul.
Noaptea trecută doi bărbaţi au călătorit
prin zona asta pe spatele cailor, iar unul avea piciorul rupt.
I-ai văzut cumva, dle Waymond ?
Cine întreabă ?
Suntem reprezentanţi ai armatei americane.
Care pot să împuşte pe cine vor, când vor, fără repercusiuni.
Voi sunteţi singurii străini pe care i-am văzut.
Dar vecinii dumitale ?
N-am auzit nimic despre ei şi n-am fost în oraş de zile întregi.
Ne-am oprit la magazinul general al lui Rutledge.
Omul spune că ieri ai fost acolo şi ai cumpărat nutreţ pentru cai.
El ce face ?
Nu ştiu. Habar n-am.
Cu el nu ştii niciodată.
- Aia e proprietatea mea... - Ai fost în oraş, dar n-ai fost.
Ciudat. Cum vine asta ?
John Wilkes Booth, David Herold.
Ai auzit numele astea ?
Nu...
Ce... ? Asta-i tot ?
Ţi-am văzut stupii când am venit. A fost un sezon bun pentru miere ?
Dacă nu bagi în seamă o furtună sau două.
Un sezon bun înseamnă de obicei loc de extindere.
- Faci împrejmuiri noi ? - Am lucrat toată primăvara, mi-am...
Noi credem că Booth şi Herold
au petrecut noaptea aici, în casa ta, mâncându-ţi mâncarea
- ...şi bându-ţi whiskyul. - La dracu !
V-am spus că n-am auzit niciodată de ei !
Ei bine, eu nu te cred.
Bine !
Sigur, băieţii voştri au trecut.
Dar eu nu-s simpatizant,
doar un om ospitalier, despre care voi, yankeii, nu ştiţi nimic.
Şi da, unul dintre ei avea un picior rupt.
A cerut de băut ca să-i mai aline durerea.
Încotro se duceau ?
- Doamne ! - Haide.
În sud... în această dimineaţă.
S-au dus în sud, către Champlain.
Acum, dle maior, hai să găsim miere pentru compresa de la picior.
Mierea ar trebui să reducă infecţia de la rană, dar avem nevoie
de un stoc corespunzător de medicamente în curând.
A fost procurat un stoc corespunzător de medicamente.
Hai să mergem mai departe.
Să fim siguri că trădătorul de Booth nu se odihneşte.
Morfina îţi va uşura durerea doar pentru moment.
Infecţia de aici este...
Hai, Matthew, pune-mi piciorul la loc.
Trebuia s-o luăm spre est la răscruce, nu spre sud.
Matthew, credeam că tu cunoşti ţinutul.
Am fost sclav în apropiere, n-am sărit gardurile pe la ţară.
În orice caz, poteca asta ar trebui să ducă la râu.
Stai cuminte.
Salutare !
Aşteaptă.
Voi, băieţi, păreţi să fiţi yankei.
Şi duhnesc ca ei.
Ridicaţi armele, muriţi.
Acum, pe loc.
Ce vă aduce pe aici ?
Avem dreptul să fim aici.
- Ar trebui să luăm caii. - Sunt detectiv al poliţiei New York.
- Suntem în urmărirea unui fugar. - John Wilkes Booth ?
Nu, nu. Nu suntem din armată.
Un jefuitor de bănci, un irlandez pe nume Francis Maguire.
- Un individ plăpând. - Şi are un singur ochi.
Chiar aşa ?
Ei bine...
noi n-am văzut pe nimeni de felul ăsta.
Şi zici că eşti detectiv ?
Ca în povestirile lui Edgar Allan Poe.
Astea sunt printre preferatele mele.
- L-am cunoscut personal. - Pe dl Edgar Allan Poe ?
- E vreo minciună de-a yankeilor ? - Mama era prietenă cu el.
Când eram băiat, venea la noi şi ne citea "Inima destăinuitoare".
Asta-i nemaipomenit ! Un prieten al domnului Poe !
Arătaţi de parcă v-ar prinde bine odihna.
- Veniţi lângă foc. - Unde vă duceţi ?
Acasă. Suntem din Kentucky.
Am luptat aproape trei ani.
Mă bucur că s-a sfârşit războiul ăsta blestemat.
- Noroc ! - Am fi proşti să nu luăm caii.
Nu ! Suntem din Kentucky, nu hoţi de cai din Texas.
Dacă-l vedem pe Booth, să fiţi siguri că-l trimitem la toţi dracii.
Suntem soldaţi. Nu ne trebuie asasini laşi de niciun fel.
Să pornim la drum.
Deci e adevărat, l-ai cunoscut pe Edgar Allan Poe ?
La fel de adevărat că urmărim un tâlhar pe nume Francis Maguire.
Drăcia dracului !
Câmpul de luptă.
Când am trecut de Spotsylvania m-a cuprins mirarea.
Dumnezeule atotputernic, încă simt gustul iadului.
Am intrat în luptă pe aici,
copacii ăia, ne-am deplasat în partea cealaltă
şi ne-am separat de regiment.
Când a început atacul tunurilor.
Ai fost împuşcat acolo, dle maior,
apoi te-ai târât şi te-ai adăpostit în şanţul de colo.
Voi doi aţi venit după mine.
- Şi atunci... - Piciorul meu.
Te înşeli în privinţa şanţului. Îmi amintesc copacul ăsta.
- Ne-am adăpostit în spatele lui. - E prea superficial.
- Îmi amintesc că era o stâncă. - Poate era adâncitura asta.
Dar totuşi,
ochii mei erau orbiţi de fum.
Dumnezeule, pur şi simplu omorai pe oricine îţi stătea în cale.
Mă întreb câţi dintre oamenii mei am trimis la moarte.
În cel mai important moment al vieţii noastre am fost alături
şi totuşi nu cădem de acord asupra locului.
Visând şi în acelaşi timp mai treaz decât orice om.
Mă aştept ca aceste amintiri să se preschimbe pentru totdeauna.
Freeman, ce poet eşti !
Vrei să-mi spui că ai uitat unde mi-ai îngropat piciorul ?
Blestemata bătălie de la Wilderness.
- Ce naiba e asta ? - Poate că au veşti.
Băieţii noştri din New York...
- Aţi întârziat. Vestea bună e... - Nu se poate să fi întârziat.
- Am venit să-l capturăm pe Booth. - L-am prins noi.
- Deci aţi întârziat. - Avem ordine de la căpitanul Baker
să capturăm asasinii şi să-i aducem vii.
- Vii, Matthew ! E datoria noastră ! - Unde-i duceţi ?
La Belle Plain până la noi ordine.
- Acela e Herold ? - Da.
Nemernicul va fi spânzurat când îl voi duce la Washington.
- Sunteţi gata, băieţi ? - Da, domnule.
- Domnilor. - Locotenente, aşteaptă.
Trădătorul de Booth a vorbit înainte să moară ?
A fost împuşcat în gât.
Marile cuvinte shakespeariene cu greu puteau fi desluşite.
Ce Dumnezeu a zis ?
"Să-i spui mamei că am murit pentru ţara mea."
I-am spus unui soldat să-i pună mâinile la faţă,
iar el a spus "Inutil, inutil". E un nenorocit,
dar cel puţin mi-a adus o recompensă de la guvern ! Ura !
- Într-adevăr, inutil. - Noi suntem cei inutili.
Trebuia să plecăm din New York în dimineaţa morţii lui Lincoln.
Am făcut tot ce-am putut. Booth şi Herold
sunt prinşi. Asta-i tot ce contează.
Prostii ! Dacă nu ne opream să punem miere
pe afurisitul meu de picior, noi l-am fi capturat.
De ce-am crezut că noi trei...
Aici n-a mai rămas nimic pentru noi. Ar trebui să ne întoarcem.
Maiorul nu-i destul de sănătos ca să riscăm o călătorie lungă.
Dacă rana începe să se cangreneze, se poate întâmpla orice.
Ce putem face ?
Plantaţia.
Nu, Matthew.
E la doar câţiva kilometri.
Din câte ştiu, dr Purvis deţine încă terenul.
Am putea face rost de provizii medicale adecvate.
Un negru liber, un irlandez şi un protestant alb
- ...nefolositor intră în bătălie ! - Robert, întoarce-te imediat !
Ştiţi amândoi că doar coincidenţa ne-a adus împreună, nimic mai mult !
Freeman, tu păreai să fii util. Corky, ticălos papistaş.
- Dle maior, nu eşti tu însuţi ! - Aţi ajuns lângă mine în şanţ
şi s-a întâmplat să fie bine. Asta ne face prieteni ?
- Robert, las-o mai moale. - Fără morfină, fără băutură.
Mă doare piciorul mai rău decât în ziua în care l-am pierdut.
Dacă am putea să ne îmbătăm şi să uităm...
Rişti să ţi se cangreneze piciorul
şi ai nevoie de tratament, nu de ameţeală !
Tu eşti negrul nobil care ştie toate răspunsurile. Ce urmează ?
Maiorule, ai grijă ce spui !
Unde-i leacul, dragă Matthew ?!
În locul în care am jurat să nu ne întoarcem niciodată !
Acolo ?
Trebuie să ne întoarcem acolo ?
Doamne !
Un pic mai aproape, Clara,
ca să putem compara textura şi coloritul.
Sunt binecuvântat să te am,
fiica mea, pentru studii ca acesta.
Pielea ta perfectă, alături de...
Cine-i acolo ?!
Dumnezeule ! Matthew !
Unde aţi dat peste sclavul acesta fugar ?
N-am fost niciodată sclavul tău.
Am fost un prizonier în aşteptarea libertăţii.
Acum sunt doctor şi vindec un prieten.
Ce naiba e asta ?
Vătaful de sclavi i-a produs rănile,
nu eu, dar nu-i remarcabil
ceea ce poate suferi corpul uman ?
Zeke, ştii că, prin lege, Purvis nu mai e stăpânul tău ?
Stau aici de bunăvoie.
Purvis plăteşte salarii acum.
Clara, îţi aminteşti de mine ?
Nu te apropia de fiica mea.
S-a schimbat de când au trecut trupele alea de yankei sălbatici.
Ai crescut de când te-am văzut ultima oară.
Dar nu suficient ca să ia parte la asta.
Îmi place cum arată spatele lui Zeke.
Pielea lui e ca scoarţa frumosului meu platan din faţa casei.
Aşadar...
negroteii sunt doar alte animale.
Du-mă imediat la alifii, tifon şi ghips.
Ceea ce nu înţelegeţi voi, yankeii, este că ai voştri l-au învins pe Lee,
dar sudul este, şi va fi întotdeauna, o ţară separată.
Taci ! Corky, dă-mi sticla aia.
Şi cureaua ta. Trebuie să muşte ceva.
Chestia asta n-a fost amuzantă nici prima dată.
Domnule maior, deschide gura.
Destul. Eşti pregătit ?
- Dreapta, dreapta ! - Aici, aici !
Stânga !
Aici !
Mişcă, mişcă !
Să cercetăm zona. Ne întâlnim cu băieţii în faţa casei.
Mergi.
- Matthew ? - Nu se poate !
Gillian...
Cum ai...
Tu şi mama ta încercaţi să fugiţi de împuşcături.
N-am vrut să se întâmple asta.
Ţie...
N-am vrut să ţi se întâmple asta... războiul ăsta...
Fuga mea...
Ele sunt doar nişte femei.
Mamă şi fiică, civili nevinovaţi.
Dumnezeule !
Eu şi maiorul am ţintit în direcţia asta.
O cunosc pe Gillian Purvis de când s-a născut
şi pe mama ei o ştiu dintotdeauna.
- N-am ştiut. Dacă am fi ştiut... - Fă-o bine. Trebuie.
Nu pot.
- Te-am văzut. - Nu, nu aşa ceva, nu pot.
Cel puţin stabilizeaz-o. Spuneai că Purvis e doctor.
- I-o dăm lui în grijă. - Gata.
Adu o batistă. Apasă cu ea pe rană.
Multiple răni de glonţ.
Doar Dumnezeu ştie ce-au lovit gloanţele.
În câteva minute, la cât sânge pierde, va muri.
Atunci s-o ducem la doctor.
E dincolo de îndemânarea oricui.
Iar doctorul dinăuntru este tatăl ei.
Dacă o vede aşa...
Omoară-mă.
Nu, fir-ar să fie !
O fac eu.
Matthew.
Nu, nu, nu.
E în ordine.
Nu.
E în ordine.
Bine.
GILLIAN PURVIS 22 FEBRUARIE 1848 - 10 APRILIE 1864
Corky, Freeman...
ce-am spus despre întâlnirea noastră că a fost coincidenţă...
- Dle maior, nu-i nevoie. - Lasă-mă să vorbesc, Matthew.
Da, ne-am întâlnit din coincidenţă...
Niciunul dintre noi nu trebuie să explice nimic celuilalt.
Totuşi, n-am supravieţuit celei mai sângeroase bătălii
din istoria poporului nostru
sau n-am rămas prieteni după ce-am fost lăsaţi la vatră
din coincidenţă.
Coincidenţa nu determină trei bărbaţi să plece într-o călătorie,
să ia urma celui mai infam criminal al naţiei.
Şi n-am fi avut tăria să facem ce-am făcut... acolo.
O întoarcere la cea mai urâtă amintire a noastră.
Pentru o decizie care ne-a arătat asemănarea,
când părea improbabil ca noi trei să fim vreodată prieteni.
Mă bucur atât de mult că am terminat cu războiul.
Kevin, îţi mulţumesc că ai venit.
Hai, Matthew. Te duc până acasă.
Nu, mulţumesc. O să mă bucur de plimbarea de dimineaţă.
E un om bun.
Fiecare dintre noi va încerca să se convingă pe sine că este bun.
- Corky ! - Salut !
- De zile întregi bat strada Baxter. - Cel mai neastâmpărat băiat.
Wild Bill m-a trimis să duc citaţiile partidului.
Trebuie să te prezinţi imediat la Eustace.
Se aude că vor să-l înlocuieşti pe Donovan.
Şi nu acceptă refuzul.
Semăn eu cu un şef de la partid ?
Kevin, ascultă ce-ţi spun.
Dacă îi refuzi, n-ai să mai poţi trăi niciodată liniştit în New York.
Ce-ai de gând să faci ?
- Ce mai face Eva ? - Sullivan ne-a muncit tot timpul.
N-am mai avut o seară la Paradise de când ai plecat.
E foarte serios. Poate învingem într-o chelfăneală,
dar în niciun caz nu câştigăm un război.
Mă duc s-o văd pe Eva şi să beau ceva în timp ce mă gândesc.
Veniţi după mine când puteţi.
Dacă simţi nevoia să ţipi,
dă-i drumul, mai ales dacă zgomotul te ajută să respiri.
Haide.
Sara, am venit.
Doctore Freeman ! Domnule doctor.
E apă de trandafiri. Leah şi-a pus comprese pentru a sta relaxată.
Copilul e cu fundul înainte.
De 16 ore şi jumătate o ţinem aşa.
Am fost prea speriată s-o las să împingă
pentru că simţeam cervixul.
Dacă forţează prea devreme, capul şi gâtul copilului sunt în pericol.
Aşa este.
Dar cred că acum e pregătită.
Şi braţele copilului par să fie exact unde trebuie.
Palpează. Te descurci foarte bine, Leah.
Eu şi Matthew vom avea grijă de tine până la capăt.
Nu, de acum mă ocup eu. Spală-te şi odihneşte-te.
Matthew, mă ocup de asta de mai bine de 16 ore,
e un motiv să rămân, nu să plec.
Sara, i-ai îngrijit foarte bine pe această femeie şi copilul ei.
Lasă rezultatul în responsabilitatea mea.
Sara...
natura nu cooperează uneori.
Încep să cred că Kevin Corcoran nu ne ia în serios.
Eva. Eva !
Eva !
Traducerea şi adaptarea BlackAmber pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
ŞFÂRŞIT