CU UNSPREZECE ANI ÎN URMĂ
- Respiră cât mai adânc ! Respiră ! - Începe !
Te descurci foarte bine !
- Respiră ! - Aşa, respiră !
Foarte bine ! Aşa !
Ţine-o aşa ! Respiră adânc !
Împinge tare !
Împinge !
Bine ! Ce frumos e !
Ştiu. E băiat, Emma.
Emma ?
Emma, să ştii că te poţi răzgândi.
Nu. Nu ştiu cum să fiu mamă.
ÎN ZILELE NOASTRE
- Acela e ? - Da.
Tărâmul de Nicăieri.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Nu. Încetişor, prietene.
N-ai unde să pleci.
Am trecut !
- Misiune îndeplinită. - Eşti sigură ?
Fiindcă mama va veni după mine. Amândouă mamele.
Uită-te în jurul tău, puştiule.
Vezi vreun turn cu ceas ?
- Eşti departe de Storybrooke. - Nu contează.
Familia mea a mai fost în Pădurea Fermecată şi se poate întoarce.
Nu suntem în Pădurea Fermecată. Aici e Tărâmul de Nicăieri.
Tărâmul de Nicăieri ? Vreţi să nimiciţi Tărâmul de Nicăieri ?
E centrul magiei. Unde e comunicatorul ? Trebuie să anunţăm la sediu.
- Ia-l, T. - Sediu în junglă ? Cine lucrează acolo ?
Nu te priveşte pentru cine lucrăm, puştiule.
- Dar să ştii că au grijă de noi. - Oare au ?
Vă pot spune cum vă veţi întoarce acasă după ce veţi nimici magia ?
Noi nu punem întrebări, doar credem în cauza noastră.
- Greg ? - Da.
Nu se aprinde.
I-ai verificat bateriile ?
- Ce-i asta, o jucărie ? - E bine că nu puneţi întrebări.
Haidem. Mişcă !
De ce încetineşti ? Dacă nu ştiai, fiul meu e în primejdie.
Ştiu, împărăteasa mea cea aprigă din fire.
Planul e să ocolesc insula, să intru prin deltă
şi să ne furişăm până la ei, luându-i prin surprindere.
- Ironic ! - Ce-i ironic ?
Nici nu mai ştiu cât timp am căutat să plec de aici
ca să-l răpun pe Rumpelstiltskin,
dar iată-mă navigând către inima tărâmului, cu el musafir la bord.
Nu e sfârşitul fericit de poveste pe care-l speram.
Greg Mendell mi-a spus ceva nostim.
Că sunt rea, iar cei răi nu-şi sfârşesc bine povestea.
- Tu crezi că-i aşa ? - Sper că nu e.
Altfel, ne-am irosit viaţa.
Ce faci ?
Nu eşti tu de vină pentru ce au păţit Neal şi Henry.
- Nu te învinovăţi. - N-o fac.
Vă învinovăţesc pe voi.
Toate astea s-au întâmplat pentru că v-am ascultat.
Spuneţi că binele învinge întotdeauna, dar nu-i aşa.
Eu n-am crescut pe un tărâm din poveşti şi am văzut altceva.
- Asta e tot ce ştiu. - Iar noi le ştim pe ale noastre.
- Lasă-ne să te învăţăm experienţa noastră... - Vă mulţumesc că vreţi să fiţi părinţi.
Dar suntem de-o vârstă, avem aceeaşi experienţă.
Şi mă interesează doar să-l iau înapoi pe Henry.
Nu trebuia să rup blestemul. Trebuia să-l iau pe Henry şi să...
Ai dreptate. Aşa, acum aţi fi fost împreună.
N-am putut să te vedem crescând şi asta ne munceşte în fiecare zi.
De asta te susţinem acum. Nu vrem să treci şi tu prin asta.
Şi n-ai să treci ! Ne vom lua înapoi copilul şi nepotul !
Cum puteţi fi atât de enervant de optimişti ?
- ... - Aşa suntem noi.
De ce ?
De când v-aţi amintit că sunteţi Albă-ca-Zăpada şi Făt-Frumos,
- ...vieţile voastre... au fost jalnice ! - Nu-i adevărat. Te-am găsit pe tine.
Şi l-aţi pierdut pe Henry, pe Neal şi pe nenumăraţi alţii !
Emma, atunci când voi abandona credinţa că va fi mai bine,
în clipa aceea voi şti că vor merge rău.
- Îl vom găsi pe Henry. - Ba nu.
Asta trebuie să facem acum, să ne schimbăm ţinuta.
- Eu îl voi aduce pe Henry. - Am căzut de acord că plecăm împreună.
- De fapt, n-avem niciun acord. - De ce faci asta ?
- Pentru că vreau să reuşesc. - De ce crezi că eu voi eşua ?
Cum poate să fie altfel ? N-ai încredere nici în părinţii tăi,
nici în magie, nici măcar în tine.
Am spintecat un balaur, cred că am toată încrederea.
Tu crezi doar în ce se vede. Când ai avut vreodată credinţă ?
Într-o situaţie când n-ai avut nicio dovadă.
Te ştiu de ceva vreme, dră Swan.
Din păcate, chiar după toate prin câte ai trecut, ai rămas...
...recuperatoarea de la început, în căutare de dovezi.
Ei bine, drăguţă, pe Tărâmul de Nicăieri nu merge aşa.
Voi face orice e nevoie.
Ai nevoie să-ţi spună cineva ce e nevoie.
Cu părere de rău, drăguţă, dar duşmanul nostru e prea crunt.
N-avem timp să te dădăcim. Pe Tărâmul de Nicăieri, imaginaţia zburdă în voie.
Din păcate, a ta nici nu clinteşte.
- Facem un foc de tabără ? - Nu, dăm un semnal.
Ajută-mă să adun frunze uscate. Trebuie să semnalăm la sediu că suntem aici.
Şi dacă nu va fi de ajuns ? Dacă bateriile nu lipsesc accidental ?
Nu-l lăsa pe puşti să-ţi zdruncine mintea.
- Cine sunteţi ? - Oamenii de la sediu.
Bine aţi venit pe Tărâmul de Nicăieri.
Sediul e format din nişte adolescenţi ?
- Nu adolescenţi, copiii pierduţi. - Ia te uită !
- De ce vor orfanii să nimicească magia ? - Cine a spus asta ?
- Asta era misiunea noastră. - Aşa vi s-a spus.
Iar acum băiatul... Daţi-l încoace.
Mai întâi ne spuneţi ce aveţi în plan cu magia şi cum să ne întoarcem acasă.
Nu vă veţi întoarce acasă.
Atunci nu-l veţi lua pe băiat.
Cum să nu !
- Fugi ! - Prindeţi-l pe băiat.
Vino cu mine !
Unde s-a dus ?
Pe aici !
Mulţumesc.
Pan şi ai lui sunt una cu insula. Trebuie să ne păzim !
- Eşti un copil pierdut ? - Eram.
Dar am scăpat.
- Acum mă caută şi pe mine. - Cum ? Ce s-a întâmplat ?
N-avem timp pentru întrebări. Trebuie să plecăm ! Hai !
- Nu te opri din cauza mea. - Nici nu m-aş gândi.
- Ce faci ? - Mă pregătesc de luptă.
Nu-mi imaginam că-i aşa. Credeam că eşti mereu gata de luptă, din fire.
Nu-l băga în seamă pe Rumpelstiltskin.
- Ce vrei ? - Să îţi dau ceva.
Demult, am petrecut mult timp cu Baelfire.
- Pentru mine a fost mereu Neal. - Da, aşa-i...
Asta a fost a lui.
- Nu ştiam că eşti sentimental. - Nu sunt.
Dar ai putea s-o foloseşti acolo unde mergem.
Ca să lupţi.
- Mulţumesc. - Să bem pentru Neal.
Pentru Neal.
Cine eşti ?
Neal.
- Se simte bine ? - Poate fi luat la întrebări.
Ţine, bea. Trebuie să-ţi fie sete.
- Unde sunt ? - În împărăţia noastră.
- Care e împărăţia voastră ? - Pădurea Fermecată.
- M-am întors ! - Te-ai întors ?
- Eşti de aici ? - Minte, uitaţi-vă la veşmânt.
- E din lumea Emmei şi a Albei. - Emma ?
O cunoaşteţi pe Emma Swan ?
- Tu de unde o cunoşti ? - E...
E... Nu ştiu, dar e în primejdie ! Trebuie să mă întorc la ea, s-o ajut !
Trebuie să te odihneşti. Te-am găsit grav rănit.
Ai fost lovit de o săgeată ?
De o săgeată de plumb.
Ajutaţi-mă ! Trebuie să mă asigur că Emma şi Henry sunt teferi !
Tu eşti tatăl lui Henry ?
Când eram sub blestemul somnului, Alba m-a învăţat cum să ţin în frâu coşmarul.
Pot intra în lumea din vis şi să-i găsesc pe alţii ca mine.
Se poate ! Pot vorbi cu ai tăi !
Dacă izbutesc, ce ai vrea să le spun ?
Spune-i Emmei că sunt viu şi că o iubesc.
- Cât a fost lângă tine ? - Destul ca să-mi fie dor de el.
Ce-a fost asta ?
- Ce faceţi ? - Încercăm să stăpânim corabia !
- Stai ! - Pregătiţi-vă pentru atac !
- Explică mai clar. - Dacă ai vreo armă, pune mâna pe ea !
Ce-i dedesubt, un rechin ? O balenă ?
- Un monstru ? - Ceva şi mai rău.
Sirene !
Sirene ?!
Da, şi nu-s deloc binevoitoare.
Aşa crezi ?
- O să încerc să le las în urmă. - Câte sunt ?
Nu mă las răsturnat de nişte peşti !
Emma !
- Ce faci ? - Pescuiesc.
Am prins una !
Una ? Sunt cu zecile !
Destul !
Aşa. Au plecat.
- Nu toate ! - De aia ce zici ?
- Cred că am scăpat de ei. - Bine. Putem să ne odihnim un pic ?
Eşti nou pe aici. Şi pe tine te-a luat umbra ?
Nu, am fost răpit de nişte acoliţi de-ai lui Pan.
Îmi pare rău.
Dacă el a trimis după tine, înseamnă că te vrea.
Iar dacă Pan te vrea, va pune mâna pe tine.
Pe tine de ce te vrea Pan ?
Din cauza prafului zânelor. L-am furat de la el
fin'că credeam că voi zbura cu el până acasă.
Dar n-are nicio putere.
Nu te teme, familia mea vine după mine şi vei putea să pleci cu noi.
Crezi că eşti primul băiat care crede că îl caută familia ?
Familia mea e altfel. Noi ne regăsim mereu.
Speră să nu te găsească. Pan o să le rupă umbra de trup !
O să fie bine, îţi promit.
Nu-ţi pierde speranţa. Trebuie să câştigăm timp.
Ne putem ascunde undeva de băieţii pierduţi ?
Într-un loc nu ne pot lua urma, în Peşterile Ecourilor.
Dar e departe până acolo.
Atunci ce mai aşteptăm ? Arată-mi drumul.
- Te simţi mai bine ? - Da.
Cum ai ajuns aici ?
Am căzut printr-o trecere.
Credeam că voi muri şi m-am gândit la locul ăsta,
cum ar fi fost să cresc aici. Aşa funcţionează trecerile.
- Te duc acolo unde le arăţi cu gândul. - Cum e pe cealaltă lume ?
Cei de acolo cred că tărâmul nostru e doar o poveste,
o legendă, şi că toţi suntem personaje într-o poveste.
- Eu sunt dintr-o poveste ? - Au făcut un film cu tine, e bun.
Ce-i aia "film" ?
E mai rău decât mă temeam. Nu m-am întâlnit cu nimeni.
Aş vrea să te pot ajuta mai mult, dar mă tem că nu poate nimeni.
Tata poate. El avea mereu un plan.
Ar fi lăsat ceva în urmă pentru când s-ar fi întors,
ceva cu care să ajung la Emma. Sunt sigur de asta !
- Trebuie să ajung la palatul lui. - Cine e tatăl tău ?
Rumpelstiltskin.
Unde e ? Henry.
Hai, hai...
Te pot ajuta să vorbeşti.
- Vă mulţumesc ! - Unde e Henry ?
- L-au omorât ? - Nu cred.
I-am spus să fugă şi a fugit.
- Unde ? - În junglă.
Pan îl vrea. El a pus la cale totul.
Dle Gold, nu ştiam pentru cine lucrez.
Îmi pare rău pentru ce a păţit Neal. Nespus de rău !
Ştiu. Erai doar un pion.
Mă... Mă puteţi ierta ?
Nu.
- Zvârliţi creatura aia de pe nava mea ! - Nu. Acum avem un ostatic.
Cu părere de rău, sunt de partea lui Hook. Sirenele voiau să ne omoare.
- Poate ar trebui să aflăm de ce. - Cum, chinuind-o ?
Sigur, dacă va fi nevoie.
- Ce-i aia ? - Un avertisment.
Daţi-mi drumul sau veţi pieri.
- Pot să te întreb ceva ? - Nu ştiu să-ţi explic ce e un film.
Spui că lupţi pentru Emma, dar ea n-a pomenit de tine cât a fost aici.
De ce ?
Pentru că i-am zdrobit inima.
M-am despărţit de ea ca să poată rupe blestemul şi să-şi împlinească destinul.
După ce blestemul a fost rupt, aş fi putut s-o caut.
Aş fi putut să-i spun că o iubesc.
Dar m-am temut că n-o să mă ierte şi am ales calea cea mai uşoară,
adică să nu încerc nimic.
Credinţa în puterea dragostei n-a învins frica de a fi alungat.
Da... E regretul cel mare al vieţii mele şi nu-l doresc nimănui.
- Sunt aproape, îi văd ! - Ajungem la peşteri.
După mine !
Ne-au tăiat calea ! Au ghicit unde mergem, hai încoace !
Ce-i asta ? Ce ai făcut ?
- Daţi-mi drumul ! - Mai întâi ne spui !
- Sau te facem să ne spui. - N-o motivezi cu ameninţări !
- Momeală nu mai am. - Degeaba o faceţi să vorbească.
Nu puteţi avea încredere în ea, sirenele sunt mincinoase.
- Aşa-i ! - Poate că doar se tem de Pan !
Dacă îi dăm drumul, poate că vor fi de partea noastră !
Sau poate că se va întoarce cu prietenele ei ca să ne ucidă !
Nu e nevoie de ele. O să vă faceţi siguri de petrecanie.
Daţi-mi drumul !
- Ce-i asta ? - O furtună. Ea a chemat-o.
N-o scăpaţi. O să plece înot şi o să ne lase să murim aici.
Ne va fi de folos la bord.
Opreşte furtuna şi te lăsăm să pleci.
Aşa da, Făt-Frumos. Fă-o fileu de peşte !
Nu. Nu suntem barbari !
O să fim morţi !
Ţineţi-vă bine. Întorc corabia !
Am lăsat în urmă multe furtuni.
- Opreşte furtuna sau vei muri ! - Nu suntem ucigaşi !
Ba da, sunteţi. Şi aţi adus singuri moartea asupra voastră !
- De asta trebuie s-o eliberăm ! - Bunătatea ţine în Pădurea Fermecată.
Dar aici e Tărâmul de Nicăieri !
- Ţine drumul drept, piratule ! - N-am deviat eu, ci corabia !
- Luăm apă ! - Pot să continui s-o ucid ?
- Nu ! - Nu !
Dac-o ucizi, neamul ei va căuta răzbunare împotriva noastră !
Împărăteasa are dreptate, sirenele au încercat să ne ucidă.
Opriţi-vă ! Destul ! Trebuie să ne gândim bine !
Eu m-am gândit deja.
Aşa. Asta ar trebui să oprească furtuna.
Regina, ce ai făcut ?
Nu !
Ce ai făcut ?!
Pare să fie părăsit.
Ba nu, aici e cineva.
Prima săgeată a fost de avertisment, doamna mea.
- Din cavalerism. - Cine eşti ?
Robin mi-e numele.
Nu se poate ! Robin Hood !
M-aş apleca, dar nu mă lasă arcul.
- Cu ce drept aţi intrat în palatul meu ? - Palatul e al Întunecatului.
Tu n-ai ce căuta aici.
Întunecatul n-a mai fost văzut de când împărăteasa şi-a aruncat blestemul.
Dacă se arată pe aici, îi las locul.
Nu trebuie, păstrează-l dacă vrei. Am venit doar să caut ceva.
Şi cine eşti tu ca să ai voie ?
Pe aici mi se spune Baelfire. Sunt fiul lui.
Îmi cer iertare. Te rog, caută.
- Nu vrei să vezi niciun act ? - Cine ar pretinde că e cine nu e ?
Corect.
Tatăl tău n-ar cruţa un mincinos. Era iute de fire.
- L-ai cunoscut pe tatăl meu ? - Ne-am întâlnit o dată, da.
Întâlnirile cu tatăl meu nu se sfârşesc de obicei bine.
Ne-am văzut în trecere. Mi-a cruţat viaţa.
- Îi sunt dator. - Încasez bucuros datoria.
Caut ceva magic lăsat de el aici.
Îmi pare rău că te dezamăgesc, dar am ajuns aici repede după blestem.
Totul fusese prădat, nu mai rămăsese nimic de valoare.
Jefuitorii ar fi luat doar ce puteau vedea.
Ce are magic un baston vechi şi noduros ? O fi fost al vreunui tâlhar.
Nu, era al lui.
Vezi semnele ? Le făcea cum creşteam.
Am mânuit bastonul de zeci de ori.
N-a mai dezmorţit nicio vrajă de ascundere.
Vrăjile tatălui meu fac un obiect nefolositor în mâinile unui tâlhar...
- ...ceva magic în mâinile lui. - Sau în mâinile fiului său.
El le numea vrăji de acelaşi sânge.
Nu se vedea mereu, dar dragul meu tată ţinea la familie.
Deci...
Ce-o fi în dulap ?
Hai să aflăm.
Spuneai că poţi lăsa în urmă o furtună !
Asta nu e furtună, e iadul !
- De ce ai făcut asta ? - Dai vina pe mine ?
- Tu ai înlemnit-o pe sirenă ! - Măcar eu am făcut ceva !
Rupe vraja ! Adu-o înapoi pe sirenă !
Şi tu ai s-o îmbunezi cu dulcegăriile tale ?
Dacă planul tău a dat greş, măcar putem încerca şi aşa !
- Eşti o prinţesă naivă ! - Iar tu eşti o...
- Atâta poţi ? - Nici pe departe !
- M-am săturat să-mi nenoroceşti viaţa ! - Eu ţi-am nenorocit viaţa ţie ?
Lasă-le pe matracuci în legea lor. Am nevoie de tine la catarg !
N-o face pe soţia mea matracucă !
Potoliţi-vă !
Nu sirena a stârnit furtuna, ci noi !
Dacă nu vă opriţi, vom muri cu toţii !
Nu vedeţi că noi provocăm furtuna ?
Opriţi-vă ! Ascultaţi-mă !
Emma !
Fii atent !
Sunt încoace !
Ce facem ? Mai e vreo cale până la peşteri ?
Nu, suntem pierduţi.
O să le dau praful zânelor, poate ne vor cruţa viaţa.
- Te dai bătut ? - N-avem de ales. Ne-au prins.
Aici e sfârşitul.
Nu, asta e scăparea noastră.
Ce faci ?
- Îmi iau vânt. - Pentru ce ?
Toată lumea ştie că praful zânelor te face să zbori.
- Ai uitat ? Praful n-are putere. - N-are pentru că nu crezi.
- Eu sigur nu cred ! - Nu-i nimic.
Fiindcă eu cred.
Emma !
- Proasta ! - Adu-o sus, Regina !
Nu pot, pe aşa o furtună ! Nici măcar n-o zăresc.
Aş aduce apă şi jumătate de picior.
- Stai ! - O să se înece !
Şi tu cu ea ! Lasă-mă să te ajut.
Leagă-l.
A găsit-o. Trageţi !
L-am prins.
Emma ?
Nu !
V-am spus doar !
Arată-te şi dă-mi bineţe, drăguţule !
Ziua bună, Rumpelstiltskin.
Pan îţi spune bun venit pe insulă.
Vrea să-ţi spun că se bucură să te vadă din nou.
Sunt sigur că aşa-i.
Mi-a zis să-ţi spun că eşti bine-venit pe Tărâmul de Nicăieri
oricât ţi-i voia să stai, dar de un lucru să ai grijă.
- El mereu vrea ceva. - Dacă ai venit după băiat...
Ei bine... Atunci eşti duşmanul lui Pan.
- Deci nu s-a schimbat nimic. - Dacă i te pui în cale, vei pieri.
Întrebarea nu e dacă voi pieri.
Amândoi ştim că aşa va fi.
Nu, adevărata întrebare e...
...pe câţi dintre voi voi lua cu mine.
- Deci ăsta ţi-e răspunsul ? - Ăsta e.
Atunci ne vom mai vedea, în împrejurări mai puţin prieteneşti.
Fii sigur !
Încă ceva.
Pan a vrut să-ţi dea asta.
E nostim, nu ?
Lucruri la care nu ne-am mai gândit de mulţi ani
încă ne mai pot stoarce lacrimi.
Ne mai vedem, Întunecatule.
Am fugit toată viaţa de magie.
Acum, doar ea mă poate ajuta.
Nu funcţionează. De ce ?
Nu te gândi la un loc. Gândeşte-te la ea, la Emma.
Mai mult decât asta, gândeşte-te la ce simţi pentru ea.
Nu ! Nu asta !
- Ce, nu e ea ? - Ba da, dar nu e în Storybrooke.
Emma e pe Tărâmul de Nicăieri.
Nu trebuie să plecăm aşa.
Pot repara corabia, magia mea e de ajuns de puternică.
- Putem executa planul piratului. - Atac pe furiş ?
Să nu fim naivi, menajează-ţi puterile.
Vom avea nevoie mai încolo de ele, fiindcă Pan ştie că suntem aici.
Am fugit destul.
Gold avea dreptate, aici trebuie să ai încredere înainte de toate.
Iar noi n-avem timp de asta, fiindcă ne certăm între noi.
Şi eu am greşit, la fel ca toată lumea.
E vremea să credem cu toţii, nu în magie,
ci unul în altul.
Vrei să fim prieteni ? După toate câte au fost între noi ?
Nu vreau şi nici nu mă aştept la asta.
Ştiu că sunt multe lucruri din trecut şi multă ură.
De fapt, mie uneori îmi eşti dragă, când nu strigi la mine.
Nu trebuie să fim prieteni,
ci să ştim că-l vom lua înapoi pe Henry doar colaborând.
Cu ea ? Cu el ? Nu, trebuie să facem ce trebuie.
Ba nu. Trebuie doar să reuşim.
Şi vom reuşi fiind doar aşa cum suntem: erou, rea sau pirat.
Nu contează cum, vom avea nevoie de ce ştiu toţi, fie că ne place, fie că nu.
Tu ce ştii să faci, izbăvitoareo ?
Sunt mamă, iar acum şi conducătoarea voastră.
Ori mă ajutaţi să-mi iau înapoi fiul, ori nu-mi staţi în cale !
Vezi ? Dacă crezi că se poate, orice e posibil.
Mare dreptate ai, Henry.
De unde-mi ştii numele ? Nu ţi l-am spus niciodată.
Hai să zicem că asta-i o ghicitoare pentru tine.
M-ai minţit ! Eşti un orfan de-al lui Pan !
Nu tocmai.
Sunt Peter Pan.
Dar le-ai spus lui Greg şi Tamarei că magia face rău
şi că îi vei ajuta s-o nimicească ! De ce ?
Fiindcă aveam nevoie de ei.
Şi fiindcă e mai uşor să-i faci pe oameni să urască decât să creadă în ceva.
De ce m-ai adus aici ?
De multă vreme, caut ceva foarte important,
mai greu de găsit decât dezlegarea celor mai mari mistere.
- Ce ? - Inima unuia care crede cu adevărat.
Iar când mi-ai luat praful zânelor şi ai sărit de pe stânci...
...ai arătat cine eşti.
A ta e inima aceea fără seamăn.
Iar acum, tu şi ea...
...sunteţi ai mei !
Veniţi, băieţi !
Haideţi să ne jucăm !