Ia să vedem. Poate aici...
Fir-ar să fie!
Doctorii nu intenţionează niciodată să greşească.
- Sigur nu vreţi să chem pe... - Nu! N-avem timp!
Iei o decizie proastă şi se întâmplă ceva imposibil de imaginat.
Pot să vă ajut cu ceva?
Da, aveţi dresuri normale?
- Nu putem! - Trebuie. Comprese!
- Dar încă n-am... - Nu-mi pasă! Îl închidem!
Fir de sutură resorbabil.
Nu vorbesc limpede? De ce pari nedumerită?
- Dar acestea? Sunt lucioase. - Nu! Nu lucioase.
Nu vreau dresuri fără talpă sau ciudăţenii din alea fără vârf.
Vreau dresuri, cele mai simple dresuri.
Le cumpăram de la băcănie.
Vin într-un ou mic de plastic! Din alea!
Astea îmi trebuie! E chiar atât de greu de înţeles?!
Nu o facem intenţionat.
Nu vrem să rănim pe cineva.
Dar câteodată o facem. Câteodată facem greşeli.
Îmi pare rău.
Şi când o facem lată ne pare rău.
Am fost deplasată.
Am foarte multe pe cap şi mâine e o zi importantă.
Ştii ceva? Sunt bune.
Sunt perfecte.
Le iau pe toate astea.
Le iau pe toate.
- Fă bonul. - Chiar şi pe cele cu strasuri?
Şi pe alea. Nu că ar conta părerea de rău.
Toate scuzele din lume nu mai au nicio valoare.
Maparea cerebrală încă nu este o ştiinţă exactă.
Dar această matrice ne aduce cu un pas mai aproape.
Eu şi dr Torres am avut un succes imens până acum.
Datorită acestui lucru
trecem de la o mână animată
la una robotică.
- E acolo, în faţă. - V-aţi pierdut, domnule?
Mă scuzaţi. O caut pe dr Torres.
- Aici. Bună! - Minunat. Aţi fost dată în judecată.
Îmi place ce faceţi aici. Mâini de robot... Năstruşnic!
Cine te-a dat în judecată?
Travis Reed? Cel care face snowboard?
Are nevoie de un şold nou. I-am spus că are nevoie de tine.
- De unde îl cunoşti? - Eram în anul doi de rezidenţiat.
A fost prima mea operaţie de înlocuire de valvă.
Cu şase luni în urmă era un necunoscut
şi a câştigat multe medalii de aur la competiţia pe rampă.
Cred că valva mea îl face atât de bun.
Inima lui este capodopera mea.
Să n-o dai în bară.
Unde e masa de decorat salopete pentru bebeluşi?
Nu avem. Dar avem o masă pentru decorat margarita.
Lămâi verzi...
Ce petrecere pentru bebeluşi n-are masă pentru decorat salopete?
Eu am şi conceput modelul. O stea şi o lună şi scrie "McDreamy".
- Pricepeţi? Drăguţ, nu? - Scuzaţi-mă.
Putem să deschidem cadourile? Trebuie să mă aşez.
- Picioarele mele sunt ca nişte cârnaţi. - Haide, Mer.
Uită-te la ea, e strălucitoare şi însărcinată.
- Cu picioare ca nişte cârnaţi. - Hai să facem un copil.
Poftim? Vorbeşti serios?
Am avut o perioadă dificilă de la accident încoace.
N-ar fi frumos să avem ceva vesel la care să ne gândim?
Ba da, ba da, dar...
De data asta o să duc eu sarcina.
Şi aşa vom avea un sigur picior ca un cârnat.
- Vrei? - Da! Sigur că da!
- Pari fericită. - Sunt foarte, foarte fericită.
Arată mult mai bine pe viu.
- A semnat pe placa mea! - La mine, pe sutien!
- Semnează pe gipsul meu! - Şi ei sunt fericiţi.
Cristina Yang!
Arăţi tot mai bine de câte ori te văd. Părăseşte-ţi soţul. Fugi cu mine.
- Tu n-ai iubită? - Avem o înţelegere.
Am voie să flirtez cu doctoriţe sexy care şi-au băgat mâinile în pieptul meu.
- Lista e foarte scurtă. - Bună, eu sunt Travis.
- Tu eşti zeul ortoped? - Callie Torres, prefer zeiţă.
Eşti gata să-mi faci un şold nou?
Trebuie să facă săritura asta. Vedeţi? Acolo.
- Poate face asta cu un şold nou? - Şi o poate face până în decembrie?
- Urmează calificările la olimpiadă. - Ai avut un accident anul trecut?
Ziceau că am făcut artrită.
Nu poate câştiga aurul dacă are artrită.
Vreau articulaţia Peterson. Are un amic de-al meu.
S-a întors imediat pe munte. Asta îmi trebuie.
Bine.
Chiar dacă am fost de acord că trebuie înlocuit şoldul,
n-am mai folosit metoda Peterson de refacere a suprafeţei capului femural.
Nu cred că echipa ta ar vrea să fii primul meu pacient.
Are dreptate.
Am fost primul pacient operat de dr Yang. A ieşit bine.
Am fost primul care a aterizat în triplu şurub la o competiţie.
Acum e ceva normal.
Tu eşti primul chirurg ortoped care a făcut un cartilaj din nimic.
Noi suntem ceea ce suntem pentru că nu ne e teamă să fim primii.
Voi face cercetări despre articulaţie. Voi afla tot ce pot,
dar nu-ţi promit nimic.
Nu-mi fac griji. Vei spune da.
Pentru a suta oară, nu!
Nu recunosc că am fost neglijentă dacă n-am fost.
Sunt dispuşi să renunţe la proces dacă le plăteşti daune.
Daunele juraţilor sunt mai mari decât cele de la înţelegerile dinaintea procesului.
- Dar dacă nu merge bine... - Crezi că n-o să meargă bine?
A fost o complicaţie minoră la operaţie
fiindcă am crezut că pacientul a făcut embolie pulmonară.
Infecţiile postoperatorii sunt un risc recunoscut.
Şi aici vor sclipi ochii juraţilor. Vor auzi doar nişte cuvinte
pe care nu le înţeleg. Vor înţelege
că tu ai făcut o greşeală şi că pacientul tău a plătit preţul.
Nu, n-a fost o greşeală, Greg. Nu fac nicio înţelegere.
Bine.
Uite nişte sfaturi pentru mâine.
Ai grijă ca juraţii să-ţi vadă faţa. Să te îmbraci în costum.
Culoare închisă, nu stridentă, fustă, nu pantalon.
Bijuterii discrete, tocuri, dresuri...
Serioasă, dar feminină. Mai ai verigheta?
- Da. - Poart-o.
Juraţii reacţionează mai bine în faţa femeilor căsătorite, cu familie.
Vei avea apă în faţa ta. Să bei cumpătat.
Nu ai voie la baie până nu anunţă judecătorul pauza.
Nu am dresuri.
Trebuie să merg la cumpărături.
Ai tras apa? N-am auzit!
Şi spală-te pe mâini! Trebuie să plec.
Îmi pare rău că am întârziat. A fost aglomerat.
Nu-i nimic. E pregătită. Adică era până s-a hotărât să poarte
rochia violet în loc de rochia cu inimioară. Apoi a vrut la oliţă,
dar n-a vrut s-o ajut. Sofia! Du-te şi vezi dacă n-a păţit ceva.
- Tu te simţi bine? - Nu ştiu.
Ştiu că trebuia să stai cu Sofia în seara asta,
dar dacă ţi-ar fi mai uşor să stai singură
sau preferi să nu fii singură,
spune-mi şi vom face aşa cum vrei.
Bine, mulţumesc.
Ce este?
Nimic.
- Ţi-ai pus din nou verigheta. - Ei mi-au spus să fac asta.
În fine, baftă astăzi.
Mulţumesc.
Eşti gata?
Desigur.
Scuze. Nu avem comentarii.
- Doctore, ce s-a întâmplat? - Greg? Greg?!
- La o parte. - Ce faci aici?
Facem cu schimbul.
Am vrut ca măcar unul dintre noi
să fie cu tine la tribunal tot timpul.
A trebui să mă lupt cu Bailey ca să fiu eu primul.
Să ştii că are un pumn destul de greu pentru e cât de mică.
- Scuze! Mulţumesc. - Dr Torres!
Nici nu pot să înghit. Mi-e gura aşa de uscată.
O să te descurci. O să stau chiar în spatele tău.
- Da? - Noi stăm aici.
Callie?
La naiba!
Ridicaţi-vă în picioare!
M-aş ridica, dacă aş putea.
La naiba!
ANATOMIA LUI GREY Sezonul 10 Episodul 9
Traducerea şi adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Acest caz este despre un bărbat pe care s-ar putea să-l cunoaşteţi...
cel puţin după renume, domnul Travis Reed.
Am venit cât de repede s-a putut.
Nefrectomia s-a prelungit. Ce-am pierdut?
De-abia sunt la pledoaria de deschidere.
Tipul ăsta vorbeşte de ceva vreme.
Încearcă să-i vrăjească cu chestia aia cu omul simplu,
iar juriul îi mănâncă din palmă.
Nu e uşor să fii jurat într-un caz de malpraxis medical.
Nu ştiu cu ce vă ocupaţi dv, însă eu nu sunt doctor.
De-abia am trecut de biologia din liceu...
Dar dv veţi fi supuşi unui curs intensiv
de medicină ortopedică şi infecţii postoperatorii.
Şi veţi auzi cuvinte precum piocianic" sau embolii".
Nu vă lăsaţi intimidaţi de asta.
Doar dovezile contează.
Şi alea sunt dovezi.
Despre ce tot vorbeşte?
Iar dovezile din acest caz sunt concentrate
pe o perioadă de 16 zile din primăvara trecută.
Şi vom arăta cum dr Torres
a fost de acord să facă o operaţie pe care nu o înţelegea complet.
Vom stabili că dr Torres a luat o serie de decizii greşite,
care în final l-au costat pe domnul Travis Reed,
un atlet olimpic sănătos şi dornic de viaţă,
picioarele sale.
Şi vom arăta că acest lucru s-a întâmplat
din cauza unei neglijenţe făcute în timpul operaţiei.
Implantul e în poziţie. Totul arată bine.
Acum trebuie doar să irigăm...
Pulsul i-a sărit la 150.
Nu reuşesc să-i fac respiraţie artificială.
Măresc nivelul de oxigen la 100%.
La naiba. S-ar putea să fie o embolie pulmonară.
Trebuie să terminăm operaţie.
Bine, hai să începem închiderea. Irigare, te rog.
O secundă, nu ne iese numărătoarea de bureţi.
Ne lipseşte un burete.
- Glumeşti? - Nu putem să închidem până nu-l găsim.
Saturaţia de oxigen continua să scadă. Trec pe ventilare manuală.
O fi pe pantofii cuiva sau prin altă parte.
Înăuntru nu e nimic.
Vreţi să cer un aparat portabil de radiografie?
Nu, o să dureze prea mult. O să intre în şoc.
Tensiunea a scăzut la 7 cu 4.
La naiba!
- Sigur nu vreţi să chem... - Nu, nu mai e timp.
Bun, îl închidem.
Nu puteţi face asta!
În cazul ăsta, trebuie. Prosoape absorbante.
- Încă nu am... - Nu-mi pasă. Îl închidem.
Fir de sutură resorbabil.
Fir de sutură resorbabil acum!
Acum!
Staţi aşa.
Vreţi să-mi spuneţi că dr Torres ştia că a lăsat un burete
în corpul domnului Reed, dar nu i-a păsat?
- Nu, sigur că i-a păsat, dar... - Nu, dar chiar şi aşa,
a lăsat înăuntru un burete cu bună ştiinţă.
Pacientul intra în criză de timp. Ar fi...
Draga mea, e o întrebare cu da sau nu. Mulţumesc.
A lăsat cu bună ştiinţă buretele?
Da.
Am un băiat la facultate. Un băiat bun.
Şi i-am făcut o vizită luna trecută,
şi nu o să vă vină să credeţi ce burete i-am găsit în chiuvetă.
Nici nu pot să vă explic cât de...
Obiecţie. Irelevant.
Se acceptă.
Să trecem la momentul următor,
în care l-aţi întâlnit din nou pe domnul Reed.
Aproximativ două săptămâni mai târziu.
Cum se simţea atunci?
Era... bine? Fericit? Se vindeca frumos?
Avea o infecţie.
Bună!
Travis, am auzit că ai o febră măricică.
39 cu 5. Îi fac analizele.
Arde. Nu mai mănâncă. A trebuit să îl aduc cu forţa.
Cum te simţi, Travis?
Se poate şi mai rău.
Dr Torres, vreţi să îl ascultaţi?
Da.
Se aude un murmur?
Puţin. Travis, o să mă uit puţin la locul inciziei, da?
Ce înseamnă asta?
Whitney, nu vreau să te îngrijorezi.
Rana pare puţin infectată.
Aşa că o să îl deschidem ca să o curăţăm, da?
- Da. - Bine.
Dă-i imediat vancomicină şi clindamicină.
Sună la chirurgie. Am nevoie de o sală de operaţie, acum.
Şi ce facem cu murmurul?
E posibil ca infecţia să-i fi ajuns la inimă?
Starea lui este stabilă.
Aşa că prioritatea e să curăţăm articulaţia aia, bine?
Nu ne permitem să întârziem.
Bine. Să o sun pe Yang?
Da, dar dacă nu e disponibilă
în următoarele cinci minute, o amânăm până iese din operaţie.
Trebuie să intrăm şi să lichidăm infecţia asta
înainte să se propage mai departe.
Nu am de gând să transform un atlet olimpic într-un infirm.
Da, infecţia a trecut prin fascie şi a ajuns la proteză.
Vino încoace şi irigă înainte să trecem mai departe.
Cred că e puroi în cavitatea cotiloidă.
La naiba!
Nu, nu am cum să îi salvez încheietura.
Va trebui să o scot pe toată.
Şi o să-l lăsaţi fără şold?
Cel puţin deocamdată.
Numai aşa pot să curăţ asta complet.
Daltă chirurgicală şi ciocan.
Mi se pare foarte grav.
Infecţiile postoperatorii sunt foarte des întâlnite.
Se întâmplă mai mereu.
Aceasta este opinia dv profesională?
- Da. - Înţeleg.
Şi, în opinia dv profesională, la fel de des se întâmplă
ca dintr-o infecţie postoperatorie să rezulte o dublă amputare?
Şi asta se întâmplă mai mereu?
Nu, dar...
Nu mai am alte întrebări, dle preşedinte.
Nu e drept! Nu mă lăsaţi să termin.
Ajunge, dr Wilson.
Dar trebuie să explic...
Dacă mai scoateţi vreo vorbă, vă arestez pentru sfidarea Curţii.
Dă Doamne să fi luat la mine unii de rezervă.
Slavă Domnului!
Bună! Scuze.
- Vin mai târziu. - Nu, nu-i nimic.
Trebuie să stau acolo şi să-l ascult pe tipul ăla.
Şi nu pot să reacţionez în niciun fel, că aş părea nesuferită sau meschină.
Dar cum naiba să fac să nu am nicio reacţie?
E un om îngrozitor.
Şi mă face şi pe mine să par îngrozitoare.
Cred că am ceva care o să te facă să te simţi mai bine.
Sofia a desenat asta azi dimineaţă în maşină.
Şi a spus că e o meduză şi o sirenă-curcubeu.
Nu mi-e clar care e una şi care e cealaltă.
Dar ar trebui să o iei tu. Şi atunci când o să-ţi vină să urli,
poţi să te uiţi la meduză şi asta o să te calmeze.
Mă mir că ai venit.
Mulţumesc.
Ar trebui să mă duc înapoi. O, Doamne!
Callie?
- Da? - Eşti sigură că vrei să porţi la proces
dresuri cu fluturaşi din strasuri?
E alegerea ta.
O alegere cam ciudată.
Dar presupun că sunt mulţi cărora le plac fluturaşii, aşa că...
Da.
Sunt drăguţi.
- Poftim? - Poftim?
Îţi baţi joc de mine?
Nu e mai rău decât să te opui tuturor celor mai scunzi de 1,90.
Nu o să ne alegem donatorul de spermă după gusturile lui în materie de muzică.
Ia uite! Ăsta e drăguţ.
E drăguţ foc.
Ar face nişte copii drăguţi foc.
Da!
Ia să vedem...
S-a lăsat de facultate.
- Jos cu el. - Jos cu el.
Al meu s-a golit.
Ăsta spune că e matematician şi că are studii postuniversitare.
Şi... aleargă la maraton.
Poză?
Bine
Mie îmi place poetul de la universitatea aia faimoasă.
- Bine, hai să... - Inteligent şi inventiv.
Bine.
Crezi că o să-mi placă să fiu însărcinată?
Da, e nemaipomenit.
Mai puţin partea cu greţurile. Şi vergeturile.
Şi mersul des la baie.
Şi privarea de somn, extenuarea.
Şi mai e şi... interdicţia la băutură.
Fără băutură.
De tine o să-mi fie cel mai dor.
Arizona?
Ai venit devreme. Parcă
Ai spus că o aduci abia după cină.
Tati.
Fetiţa mea.
Vorbeai despre procesul acesta de parcă nu era nimic.
Niciodată nu e nimic.
Ai idee de câte ori am fost eu dat în judecată?
Am numărul avocatului pe apelare rapidă.
E foarte bun. Tehnic, tacticile lui sunt legale.
Nu trebuia să baţi drumul până aici.
Ba sigur că trebuia.
Fetiţa mea are necazuri.
Toate ca toate, dar unde e nepoţica mea? Vino încoace.
Vino să te ia bunicul în braţe.
Nu-mi spune că doarme deja.
Nu.
E...
Nu-i aici.
O aduce Arizona într-o oră.
Bine, dar nu înţeleg. Ce se întâmplă?
Ne-am despărţit. M-a înşelat. A fost urât.
Nu vreau să vorbesc despre asta.
- Când s-a întâmplat asta? - Acum câteva luni.
- De ce nu mi-ai spus? - N-am vrut să te implic, tată.
M-am chinuit atât de mult să te fac să accepţi că suntem împreună.
Mama n-a mai vorbit cu mine de la nuntă.
Şi se pare că mă mărit numai cu oameni care mă înşală.
E jalnic.
Eu sunt jalnică.
Ba nu.
Când te-a înşelat puştiul ăla, O'Malley, eram gata să-l las fără dinţi în gură.
Eu nu pot să dau într-o femeie, dar pot să pun o vorbă.
Cunosc pe cineva. Doar să-mi spui, bine?
Nu, tată. Doamne Sfinte, nu.
Bine. Uită-te la mine.
Fetiţa mea, uită-te la mine.
Nu e nimic jalnic la tine.
Să nu mă urăşti!
Ştiu că am spus că o să gătesc în seara asta,
dar încă mai am o grămadă de recuperat pentru serviciu.
Deci... cine vrea pizza?
Bună, iubito! Unde e mami?
Callie?
Da. Bună! Am ajuns!
E totul în regulă?
Callie!
Te simţi bine? E totul în regulă?
O să avem un copil.
Mă dureau sânii şi m-am gândit că poate ?
Dar mi-a întârziat doar o zi şi nici nu credeam
că se vede aşa devreme la test.
O să avem un copil! O să avem un copil!
Bună!
Bună, bebeluşule!
Dr Hernandez la oncologie.
N-o să dureze mult. Ştiu că suntem cu toţii ocupaţi.
Callie, credeam că ai înţeles că nu ai voie să vii.
Ştiu.
Ştiu că e un conflict de interese.
Voiam doar să vă spun ceva înainte să începeţi.
Travis Reed mă dă în judecată şi pe mine, şi spitalul.
Eu nu am de gând să cad la înţelegere cu el,
dar spitalul ar trebui să facă asta.
În calitate de coproprietar şi de membru al consiliului director,
ştiu cât de greu a fost că punem din nou spitalul pe roate.
Şi nu vreau să expuneţi spitalul la acest risc din cauza mea.
Ce au spus cei de la juridic?
Da, au spus că trebuie să cădem la înţelegere acum, rapid şi în linişte.
- Şi dacă nu? - Dacă se ajunge la proces
şi dacă se decide împotriva noastră,
s-ar putea să datorăm milioane de dolari
sau putem să cădem la înţelegere pentru mult mai puţin.
Dacă începe procesul, riscăm să ajungem din nou la faliment.
Doar dacă pierdem. Mai e şi o altă variantă.
Dacă ea nu vrea să încheie înţelegerea, poate că nici noi n-ar trebui s-o facem.
Nu. Eu am fost de faţă.
Am văzut cu ochii mei ce s-a întâmplat cu acest pacient.
Şi are un caz solid.
Ar trebui să cădem la înţelegere.
Şi, sinceră să fiu, asta ar trebui să facă şi Callie.
Dr Yang, ce legătură aveţi cu Travis Reed?
Travis a venit mai întâi la mine acum şase ani
cu o valvă aortică bicuspidă. I-am înlocuit valva
şi, de atunci, am fost medicul lui cardiolog.
Şi, din câte ştiu, dv i-aţi recomandat-o pe dr Torres.
Aşa este?
- Da. - De ce aţi făcut asta?
Pentru că era ce mai bun chirurg ortoped pe care îl cunoşteam.
Era?
La trecut?
Acum nu o mai consideraţi cea mai bună?
Are excrescenţe pe întreaga valvă aortică.
De ce nu m-ai chemat mai devreme?
Azi dimineaţă am auzit murmurul.
- Azi dimineaţă? - Da.
Uită-te la asta. Ştiai că are probleme cardiologice.
Nu erai îngrijorată de asta?
Ba normal că da. De asta eşti acum aici.
- Şi ce facem acum? - Infecţia îi atacă grefa.
În cel mai bun caz, îl operez, i-o curăţ şi i-o repar.
În cel mai rău caz... are nevoie de o nouă valvă.
Dr Torres, trebuie să vedeţi asta.
Îi schimbăm şosetele de compresie şi am văzut asta.
Piciorul este gri şi rece. Fără puls.
Unde e Whitney?
I-am spus că are timp să ia prânzul înainte să se trezească Travis.
Trebuie s-o găseşti şi să-i spui că Travis trebuie operat din nou.
Bine.
Trebuie să îl operez şi să-i fac o embolectomie la picior...
Ba nu. Eu trebuie să-l operez de inimă.
Poţi să faci asta mai târziu. Eu trebuie să intru acum.
- Mai târziu? Deja e târziu. - A pierdut irigarea sanguină!
Pentru că trimite embolii la extremităţile corpului.
Şi de unde crezi că vin acele embolii?
De la inima sa infectată.
Cristina...
Vă aud de pe hol.
Vrei să-i spui lui Callie să renunţe şi să mă lase să-mi fac treaba?
Da, spune-i Cristinei să renunţe şi să mă lase pe mine să-mi fac treaba.
Dacă nu încerc embolectomia asta,
- şi-ar putea pierde piciorul. - Poate să trăiască fără un picior.
Nu poate să trăiască fără o inimă funcţională.
Dacă îl operezi mâine la inimă,
ar însemna să-l mai ţinem o zi pe antibiotice.
Starea lui ar fi mai stabilă,
iar operaţia de inimă va fi mai puţin riscantă.
Cristina, vorbim de Travis Reed.
Lasă-mă să încerc să-i salvez piciorul.
Dr Torres a efectuat embolectomia în acea după-amiază.
Contrar dorinţelor dumneavoastră?
Am avut divergenţe de opinie profesională.
La mine la birou, dacă unul dintre colegii mei ţipă la mine
atât de tare că se aude pe hol,
înseamnă ceva mai mult decât o diferenţă de opinii.
Ar putea constitui un motiv de concediere.
În domeniul nostru, punem suflet în ceea ce facem.
Şi în final, am fost de acord cu dr Torres
că operaţia de inimă poate să aştepte.
- Aţi fost de acord? - Da.
Sunteţi sigură că nu aţi fost intimidată?
Obiecţie.
Da, ştiu.
Embolectomia a mers cum nu se poate mai bine.
Piciorul deja era mai roz când l-am vizitat aseară.
Ce temperatură are?
A avut febră azi-noapte, dar numărul de leucocite e stabil.
- Ce se întâmplă? - Travis?
- Ce îmi ascundeţi? - Ce s-a întâmplat?
Ce naiba au păţit picioarele mele?!
Vom pierde cazul acesta?
Este prea devreme să intrăm în panică.
Noi încă nu ne-am făcut pledoaria.
Aici era.
Richard! Nu trebuia să vii.
Aşa i-am spus şi eu, dar a insistat să vină.
E o minune că am ajuns până aici.
Kepner conduce îngrozitor.
Cum merge?
Ştiaţi că e de rău.
Picioarele îi erau negre. Ştiam că nu e de bine.
I le-au tăiat în seara aceea.
Aţi observat în vreun fel ca dr Torres să fi fost îngrijorată
de eventualitatea unei amputări?
A menţionat măcar că ar fi un risc?
Nu.
Însă îşi făcea griji în privinţa asta.
Era îngrijorată că i-ar putea afecta reputaţia.
Despre ce vorbeşte?
- De ce spuneţi asta? - Habar n-am.
Am auzit-o vorbind în hol.
Nu ştia că o aud.
Ce a spus?
A spus: Nu pot să fiu doctorul care transformă un atlet olimpic"
într-un infirm."
Linişte în sală!
Linişte!
Ciocănim?
Nu, e o casă deschisă duminica.
Putem să ne întoarcem atunci.
Are şi leagăn!
Şi piscină! Callie, are şi piscină!
Da?
Parcă şi văd cum ne jucăm cu fetele în curtea asta,
cum facem picnic, cum ne dăm în leagăn.
De unde ştii că o să avem încă o fată?
Haide.
Poţi să laşi la o parte chestia aia cinci secunde
- şi să te uiţi cum arată? - Da, imediat, o secundă.
Mă uitam să văd cum merg testele clinice din Germania
care folosesc articulaţiile de şold Peterson.
Încerc să îi conving să îmi trimită informaţiile pe care le au.
Nu o să-ţi trimită nimic până nu publică articolul.
Merită să încerc.
Gata, le-am trimis. Acum arată-mi leagănul.
- Eşti bine? - Da.
- Ai păţit ceva? - Mă descurc.
Mă descurc.
Juraţi să spuneţi adevărul şi numai adevărul?
Jur.
Salut, Travis!
Salut!
Mă gândeam la snowboard.
Tocmai mi-am luat o placă, marca Burton Blunt.
- O ştii? - E o placă bună.
Sunt şi plăci mai bune pentru începători.
Ce număr aveţi la pantof?
Am 47.
Aţi face bine să vă uitaţi după o placă mai lată,
ca degetele de la picioare să nu iasă prea mult în afară.
Dacă ies puţin nu e o problemă,
dar dacă ies prea mult, vor mări frecarea.
- Şi frecarea nu e bună? - Păi...
Obiecţie, domule preşedinte. Care e relevanţa?
Pur şi simplu consult un expert în snowboard
cu privire la o placă.
În cine să am mai multă încredere, în el sau în puştiul de la magazin?
Treceţi la obiect, domnule Hamilton.
Travis, când ai cunoscut-o pe dr Torres,
ai întrebat-o despre o anumită articulaţie?
Articulaţia Peterson.
Auzisem că e o procedură bună pentru sportivi.
Recuperarea e mai rapidă, gama de mişcări permise e mai mare.
Şi atunci ai consultat un expert în înlocuirea de articulaţii.
Da.
E adevărat că dr Torres nu mai făcuse niciodată
vreo operaţie cu acest tip de articulaţie?
Aşa este.
Dar chiar şi aşa, ai fost de acord.
A spus că făcut cercetări aprofundate pe acest subiect.
A spus că e foarte încrezătoare.
Şi ai avut încredere în ea, că-şi va folosi cunoştinţele ca să te sfătuiască
şi ca să nu te pună în pericol.
Dar, în final, te-ai ales cu o operaţie nereuşită,
o infecţie, o a doua intervenţie,
o operaţie de inimă...
şi...
Uite cum ai ajuns acum.
O să te acopăr cu pătura.
De ce? Ca să nu mai fii nevoită să te uiţi la ele?
Nu mai e nimic.
Ea e?
Bună, Travis!
Spune-i să plece.
Nu vreau s-o văd. Nu vreau să vorbesc cu ea.
Ţi-am adus nişte informaţii despre grupurile de întrajutorare.
Încearcă să-l convingi să se ducă.
Iar pe spate, e numele unui specialist în proteze foarte bun..
Spune-i să plece. Am avut încredere în ea.
Am avut încredere deplină în ea,
şi, deşi înţeleg că oamenii pot trăi fără picioare
şi că nu e sfârşitul lumii...
Pentru mine, este sfârşitul lumii.
Fac snowboard de la 5 ani.
Furam tăvi de la cantina şcolii şi mă dădeam cu ele în faţa casei.
Nu conta dacă era sau nu zăpadă. Era distracţia mea.
Apoi a devenit profesia şi lumea mea.
Iar acum e totul...
familia şi prietenii mei.
Fără asta...
Nu mai ştiu cine sunt.
S-a sfârşit. Pur şi simplu...
s-a sfârşit.
Şi e vina doamnei doctor Torres.
Eşti foarte convins de asta.
Nu e doar o convingere. Ştiu asta, mi-a spus-o ea.
Cum adică, a recunoscut că e vina ei?
Da.
În ziua în care mi-a amputate picioarele, a venit la mine în salon.
Plânsese.
- Mi-a spus că îi pare rău. - Obiecţie!
Este ilegal să foloseşti scuzele unui doctor
drept dovadă a vinovăţiei.
Doamnă preşedinte, nu e vorba de scuze.
Ci de ce a mai spus atunci când a venit să-şi ceară scuze.
Îi permit să continue.
Travis, ştiu că îţi va fi greu să răspunzi
aşa că nu te grăbi.
Ce ţi-a mai spus dr Torres?
A spus că dacă e cineva de vină, ea ar fi.
A spus că nu ar fi trebuit să se întâmple aşa ceva.
A spus că ar da orice să repare lucrurile, dacă s-ar putea.
Exact aşa a spus?
Da.
Acuzarea îşi încheie pledoaria.
Da, ne-am distrat grozav astăzi. Pupici.
- Te iubesc. - Ştiu!
Bine, draga mea. Ne vedem în curând.
Tatăl tău mă intimidează puţin.
Da, ar fi timpul să pleci.
- Aş zice să pleci acum. - Da.
Pa!
Mulţumesc că nu i-ai spus nimic.
Dacă nu ar fi fost de faţă nepoata mea,
i-aş fi zis multe, crede-mă.
Tată, nu o luă de la capăt. Trebuie să mă întorc la tribunal.
O să depun mărturie şi...
Sunt căsătorit cu mama ta de 38 de ani.
- Crezi că a fost uşor? - Nu.
Crezi că nu am avut neînţelegeri?
Te rog, nu începe să faci comparaţii.
Ce s-a întâmplat cu faimosul om de nădejde la nevoie"?
Nu e corect.
Ar trebui să fie aici în fiecare zi, încercând să-şi repare greşelile.
Nu se poate.
Nu? Cum să nu.
Te-a rănit. Iar acum e prea laşă şi ca să mai dea ochii cu tine.
Fuge, abandonându-şi familia.
N-a plecat ea de acasă. Eu am dat-o afară.
A fost alegerea mea să ne despărţim. Numai a mea.
Aşa că hai să încheiem discuţia aici, da?
Tu ai ales să îţi destrami familia?
Tată, nu e momentul.
- Aţi încercat măcar să vă împăcaţi? - Tată.
Eram conştientă de ce făceam.
Am făcut cercetări îndelungate asupra şoldului Peterson.
Am vorbit chiar şi cu echipa care a inventat asta.
Toată lumea a fost de acord că Travis era un candidat ideal.
Şi operaţia? A decurs cum trebuia?
Incizia şi refacerea suprafeţei capului femural au fost perfecte.
Ce nu a fost perfect?
La sfârşitul operaţiei, pacientul a avut o desaturare...
adică nivelul oxigenului în sânge a scăzut,
iar inima îi bătea foarte repede, ceea ce e foarte periculos.
Am crezut că are un cheag la plămâni,
caz în care era vital să încheiem operaţia cât mai repede.
Şi în acel moment ai lăsat buretele.
Da.
Şi aş face-o din nou.
Viaţa pacientului era în pericol.
Cred că buretele nu i-ar afecta articulaţia.
Am luat o decizie şi am avut dreptate.
A fost decizia corectă.
Aşadar ai lăsat buretele în mod intenţionat.
Nu din greşeală.
Nu din cauză că ai fost distrasă sau imprudentă.
Ai grijă ca tensiunea şi indicele de saturaţie să rămână stabili.
Şi adu-mi radiografiile postoperatorii. Vreau să găsesc buretele ăla.
Am înţeles.
N-ai ajuns la consultaţie.
La naiba!
Îmi pare rău, operaţia s-a prelungit şi am uitat complet. Cum a fost?
Ştiu că la ecografie nu iese decât un punctişor deocamdată,
dar chiar şi aşa...
Ai o poză cu punctişorul?
Nu există nici poză.
Şi nici vreo bătaie de inimă.
Ce?
A făcut ecografia şi a căutat, şi iarăşi a căutat.
Dar nu e nicio bătaie de inimă.
Am pierdut bebeluşul?
Îmi aduc aminte perfect de acea zi.
Nu eram distrasă.
Da, mai aveam şi alte lucruri pe cap. Lucruri importante, chiar.
Dar datoria mea e să pun pacientul pe primul plan,
şi asta am şi făcut.
Nu eram concentrată la nimic altceva... decât la pacientul meu.
Să vorbim despre această embolectomie.
Dr Yang voia să facă mai întâi operaţia de inimă.
Dv voiaţi să faceţi operaţia la picior.
- Da. - De ce?
Piciorul devenea cenuşiu,
şi asta e un semn că membrul începe să moară.
Şi voiam să restabilesc fluxul sanguin.
Odată ce un membru se înnegreşte, nu mai e nimic de făcut.
Conform mărturiei doamnei dr Yang, ea voia să fie prima,
pentru că infecţia ajunsese la inimă, răspândind embolii
sau cheaguri prin tot corpul. Şi mai ştia că inima
va continua să împingă aceste cheaguri dacă nu se intervine. Aşadar
Gătiţi?
Puţin.
Să zicem că gătiţi şi uleiul ia foc în bucătărie,
iar apoi focul se extinde la perdele.
Ce e de făcut?
Stingeţi uleiul aprins sau stingeţi focul de la perdele?
Pe care îl stingeţi primul?
Dacă nu aş fi tratat embolia în momentul acela,
Travis şi-ar fi pierdut piciorul cu siguranţă.
Pur şi simplu, am ales să tratez un dezastru înaintea altuia.
Nu-mi vine să cred că vrei să ne certăm acum!
Nu vreau să ne certăm.
Încerc să-ţi spun ceea ce simt.
Da, bine, şi eu mă simt ca naiba.
Nu era doar copilul tău.
Ştiu. Ştiu asta.
Uite, o să...
nu trebuie să ne grăbim să încercăm din nou, bine?
Putem să mai aşteptăm o vreme înainte de a încerca din nou.
Nu.
Nu, nu. Nu ai înţeles ce vreau să zic.
Ce vrei să zici?
Nu mai pot să mai trec prin altă pierdere, Callie.
Pur şi simplu nu mai pot!
Nici nu mă pot gândi la asta acum.
Este... prea dificil. Mult prea dificil!
Cum adică?
Acum nu mai vrei un copil?
Răspunde.
Nu ştiu.
Trebuie să văd ce-mi face pacientul.
- Spune-i să plece! - Travis...
Nu vreau să fie aici. Dă-o afară, Whit, acum!
Nu pot să fac asta singur.
Aşa că dă-o naibii afară de aici!
Ce-i cu tine?! De ce nu faci nimic?!
Până aici!
Whitney, du-te în sala de aşteptare să mănânci ceva.
Lasă-ne un minut, bine?
Să nu cumva să încerci să îţi verşi furia pe ea.
Eşti rănit şi supărat şi perfect îndreptăţit să te simţi aşa.
Dar Whitney nu are nimic de-a face cu asta.
Dacă vrei să-ţi verşi nervii pe cineva,
Varsă-i pe mine, da? Eu pot să fac faţă.
Vrei să dai vina pe cineva? Dă vina pe mine.
Poftim, urlă cât vrei.
Aşa ceva nu ar fi trebuit să se întâmple.
Şi dacă ar exista vreo modalitate magică,
prin care aş putea să schimb ceva, crede-mă, că aş face-o.
Mi-aş fi dorit să pot schimba ceva, să pot repara lucrurile.
Am încercat. Am încercat din răsputeri.
Îmi pare rău, Travis.
Îmi pare foarte, foarte rău.
Da, mi-am cerut scuze.
Am înţeles prin ce trecea Travis.
Am trecut şi eu prin acelaşi lucru cu soţia mea.
Şi-a pierdut piciorul anul trecut,
şi asta ne-a schimbat.
Ne-a costat într-un mod...
pe care nici măcar nu pot să-l înţeleg.
Nu i-aş dori nimănui să treacă prin aşa ceva.
Iar acum i se întâmpla pacientului meu.
Normal că îmi părea rău.
Şi încă îmi este. Îmi pare foarte, foarte rău
că ţi s-a întâmplat asta, Travis.
Şi aşa e omeneşte. Nu înseamnă că sunt neglijentă.
Şi dacă nu ar trebui să-mi pese de pacienţii mei, fără a fi dată în judecată,
atunci înseamnă că o să tot fiu dată în judecată,
pentru că nu mă pot schimba.
Nu-mi voi cere scuze pentru asta.
Tată, am ajuns acasă.
Ne-am întors. Probabil că e încă e în parc cu fetele.
Cât crezi că o să dureze până o să se decidă juriul?
Nu ştiu. Pot trece zile, câteodată săptămâni.
Ce e aia?
Cred că e de la testele clinice la şoldul Peterson.
Nu credeam că o să-mi mai răspundă.
Vă transmitem ataşat informaţiile pe care le-aţi cerut."
Dar vă informăm că în acest moment testele clinice au fost oprite."
Au existat cinci cazuri"
de infecţie cauzată de bacilul piocianic."
Am descoperit că sursa acestuia este articulaţia Peterson."
Care e data poştei de pe plic?
Trei săptămâni înainte de operaţia lui Travis.
Nu pot să ascund lucrul ăsta. Trebuie să le spun, nu?
Eu nu aş face asta. Nu ai ignorant intenţionat informaţii.
Nu ai fost iresponsabilă sau rău intenţionată.
Ai lucrat pe baza informaţiilor pe care le aveai la momentul respectiv.
Şi ceea ce a urmat a fost o întâmplare.
Scrisoarea a căzut în spatele dulapului.
La fel de bine se putea pierde la poştă.
- Dar nu s-a pierdut. - Se mai întâmplă şi accidente.
Prin natura meseriei.
Acesta a avut loc la tine în sufragerie, nu în sala de operaţie.
Eram distrasă. Nu am fost atentă.
Trebuia să iau legătura cu ei dacă nu mi-au răspuns.
Te simţi prost din cauza a ceea ce s-a întâmplat,
şi oricine ar face la fel.
Dar plicul acela nu e un remediu miraculos.
Nu o să-i crească picioarele înapoi.
Dar ştii ce-ar putea să facă? Să influenţeze juriul.
Ar face juriul să te judece altfel
şi asta ţi-ar putea încheia cariera...
Nu pentru că ai fost neglijentă şi nu pentru că ai făcut ceva greşit,
ci pentru că te simţi prost? Pentru că te simţi vinovată?
Să nu amestecăm ce simţi cu realitatea.
Şi realitatea este că nu ai greşit cu nimic.
Ba da.
Bună!
Bine. Mulţumesc.
Au ajuns la un verdict.
Am făcut cu toţii lucruri de care nu ne mândrim.
Înţeleg asta.
Ştiu că nu e nimeni perfect.
Dar cum poţi să trăieşti cu asta?
Cum te trezeşti dimineaţa, gata să dai ochii cu lumea
când ştii că ai fi putut să faci mai bine?
Că ar fi trebuit să faci mai bine?
E suficient să-ţi pară rău?
Pot scuzele să ne vindece rănile?
Să ne aline suferinţa?
nevinovată.
Pot să şteargă răul pe care l-am produs?
Nu sunt de aceeaşi părere, tată.
Nu e suficient. Doar pentru că spune că îi pare rău...
Eşti căsătorită. Ai făcut un jurământ.
Nu poţi să fugi de asta.
Dacă lucrurile merg prost, te străduieşti şi mai mult.
Doar aveţi un copil împreună.
M-a înşelat.
Şi eu am înşelat-o pe mama ta.
Poftim?
N-am auzit bine. Poftim?!
A fost demult.
Eram tineri. Eu eram prost.
Dar mama ta m-a iertat.
De ce? De ce ar fi făcut aşa ceva?
Pentru că ştia că legătura dintre noi e mai puternică decât o greşeală,
şi îi mulţumesc Domnului în fiecare zi pentru asta.
Pentru că altfel, nu te-aş fi avut pe tine.
38 de ani.
Am împărţit o viaţă de om.
Şi a început totul cu acea unică greşeală.
E posibil ca ceea ce e între tine şi Arizona să nu meargă.
E posibil să nu mai puteţi repara ce a fost stricat.
Dar cum vei şti asta dacă nu încerci?
O secundă!
Bună!
Tu nu-mi aduci mai multe perne.
Ai făcut ceva din impuls, te gândeai la tine.
Părea ceva potrivit la momentul acela,
şi...
ai făcut o greşeală.
O singură greşeală.
- Trebuie să avem discuţia asta acum? - Am făcut şi eu ceva similar astăzi.
Bine.
Vreau să te întreb ceva,
şi probabil îţi va lua ceva timp să te gândeşti la asta.
Nu vreau un răspuns în seara asta, dar aş vrea să ştiu...
dacă vrei să vii acasă.
Ar trebui să te îmbraci acum şi să pleci.
Traducerea şi adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Comentarii pe www.tvblog.ro