Eşecul este ceva care nu poate fi evitat.
- Dr Cristina Yang! - Mulţumesc, dr Hunt.
Procedeul este neexperimentat,
iar riscurile asociate sunt neobişnuit de mari.
Dar acesta nu este un motiv ca să nu încercăm.
Fiecare om de ştiinţă a dat greş de mai multe ori.
- Te simţi bine? - Da.
Din fericire, pacientul răspunde foarte bine deocamdată.
Semnele vitale sunt stabile, iar noi sperăm
că vor rămâne aşa. Dacă va fi aşa,
îmi exprim optimismul rezervat că acest procedeu va fi un succes...
Victorie este o exprimare mai bună.
Dr Yang a avut o victorie.
Datorită ei bebeluşul Nathan se simte foarte bine acum.
Cei pe care ni-i amintim,
cei care ne-au schimbat viaţa.
Savanţi, cercetători, medici...
Vom imprima altă venă portă, o vom testa
şi vom căuta un material mai rezistent.
Adică o luăm de la zero?
Ei sunt cei care n-au acceptat eşecul.
Da.
Bună dimineaţa!
Aveţi o operaţie în după-amiaza asta?
- Doar o colecistectomie. Mă încălzesc. - Nu veniţi la nunta lui Kepner?
Am programat prima operaţie când nu va fi nimeni aici.
- Nu vreau să fac mare tam-tam. - Tu ai de rezecat o tumoare.
- O termini la timp? - O termin la timp.
Bine.
Şi tu operezi. Te ajută tratamentul?
- Sunt mândru de tine, Bailey. - Nu vreau să fac mare tam-tam.
- A mers binişor. - Nu mai lucrezi cu mine.
Şi sigur ţi-ai depăşit orele săptămâna asta. Du-te acasă şi ia-ţi o zi liberă.
- De ce? - Nu ştii când să taci.
- Trebuiau să afle cât de extraordinar... - Nu-mi place să vorbeşti în numele meu.
- Mai ales în acest caz. - Ross a spus ceea ce trebuia spus.
Tu nu erai în apele tale.
- Te pierduseşi complet. - Am făcut doar 68 de ore săptămâna asta.
Revista asociaţiei medicale vrea un interviu. Va fi scurt.
- Vino în sala de conferinţe C. - Mă îngrijorezi.
Te mişti prea repede în ultimul timp.
- Nu sunt singura care a observat. - Cine mai este?
- Nu contează. - Am greşit? Munca mea nu este...
Ceea ce faci este minunat.
Doar că devii... O să te epuizezi.
Cred că ştiu despre ce-i vorba. Trebuie să te eliberezi de tensiune.
Nu o mai facem.
Dacă ţi-e teamă că înseamnă mai mult, nu e aşa. E pentru relaxarea ta.
- Tu trebuie să te relaxezi. - Eu mă simt foarte bine!
Îmi pare rău. Nu mă respinge.
Mă simt foarte bine.
Ross, du-te acasă.
Prima dată stabilim câmpul receptor al tuturor senzorilor.
Derek, cei de la Kleiss Neuroscience vor ajunge aici în 20 de minute.
Nu pot. Trebuie să-l duc pe Bailey la ora de muzică.
- Despre ce-i vorba? - Vor să discutăm o chestie de cercetare.
Nu-i o simplă chestie. Este iniţiativa prezidenţială de mapare cerebrală.
- E acea chestie. - Nu. Începem faza a doua.
Acum e creierul meu. Meredith să ia restul, eu îi iau creierul.
- Scap eu de ei. - Nu. Accepţi oferta lor.
Şi veniţi amândoi la nunta lui Kepner.
Eu nu merg. Bailey operează în sfârşit.
Prefer să operez decât s-o văd pe Arizona arătând fabulos,
în timp ce eu sunt un gunoi amărât pe care şi-l curăţă de pe pantof.
- Nu face asta! - Ştiu că voi credeţi că aşa fac eu mereu.
- Toată lumea vine la nuntă, da? - E obligatoriu?
- Este exact... - Cum faci de obicei.
Ştiu cum fac de obicei, şi nu fac aşa!
Ea a însemnat ceva. Am avut o relaţie.
Poate că au avut o relaţie.
- Nu cred. - N-au avut.
Ce face tatăl tău? Le-a spus asistentelor că eşti băiatul lui.
E mândru de tine. Cum se simte?
Nu ştiu şi nu-mi pasă.
Ajutaţi-mi copilul! A fost călcat de o maşină!
Domnule, nu-l mişcaţi! Să nu-l mişcaţi!
- Aduceţi targa! - Şi un guler cervical!
Conducea tractorul. A dat într-o groapă şi a căzut.
- A trecut remorca peste el. - S-a mişcat de atunci?
- Da, a încercat să se ridice. - Îl ducem direct la radiologie.
- Cum se numeşte? - Cody.
- Cody, sunt dr Robbins. Mă auzi? - N-aţi chemat ambulanţa?
Ba da, dar a leşinat. Mi-a fost frică, n-am putut să aştept.
- Aşa că l-am adus eu. - Spuneţi că s-a mişcat?
- Da. E un lucru bun, nu? - Domnule, vă rog să vă retrageţi.
Vom face tot ce putem.
Scuzaţi-mă. Grey, ziariştii vor să fotografieze imprimanta.
- Se poate acum? - Da. Unde vrei să stăm?
E pentru cazul lui Nathan Glazier.
- Imprimă ceva pentru proiectul meu. - Nu-i nimic. N-o să facă diferenţa.
Ne întoarcem mai târziu.
Staţi chiar lângă imprimantă.
E perfect, dr Yang.
ANATOMIA LUI GREY Sezonul 10 Episodul 12
Traducerea şi adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Comentarii pe www.tvblog.ro
Fractură de vertebră cervicală cu deplasarea fragmentelor osoase.
Cheam-o pe Torres. Abdomenul e plin cu sânge.
- Trebuie operat imediat. - Trebuia să aştepte ambulanţa.
Cred că şi-a paralizat propriul copil.
- Nu trebuia să-l aducă. - Încă nu ştim, Alex.
- Mă ocup eu. Du-te la tatăl tău. - Nu-i nevoie.
N-ai nimic să-l întrebi? Nu l-ai văzut de mult. Eu aş avea multe întrebări.
Ajută-mă să-l duc la sala de operaţii şi te chem dacă am nevoie de tine.
- Se va face bine? - Are hemoragie internă.
Trebuie operat imediat. Are şi gâtul rupt.
Se poate mişca, nu? S-a mişcat înainte.
- Da, înainte să fie adus... - Vom face tot ce putem.
Staţi liniştit.
- Arăţi... - Nu!
- Să nu spui drăguţ. - Îngrozitor. Dar înţeleg de ce.
- Ce cauţi aici? - Vânez domnişoare de onoare.
- E o tradiţie la fermieri? - Tu vii?
- Înţeleg dacă nu vrei să vii. - Vrei să vin?
- Da! Bineînţeles! - Atunci o să vin.
Mulţumesc!
Ai grijă. Părul e...
Elliot Hooks, 20 de ani, internat pentru rezecţie repetată
a tumorilor bronhopulmonare. Ar fi a...
- Nu cred că e corect. - Ba este. Am fost operat de 312 ori.
Am început tratamentul la patru ani.
Adenoamele lui reapar şi-i ameninţă laringele şi plămânii.
Trebuie să le operăm cu laserul.
- O dată la şapte sau zece zile. - Dar 312?
- E mult. - M-am obişnuit.
Părinţii mei şi-au luat casă la câteva străzi de aici.
E ca atunci când te muţi aproape de o şcoală bună.
- Nu, nu te operez. - Poftim?
Dacă aş cultiva în laborator celulele tumorale
şi aş crea un medicament special care să oprească dezvoltarea lor,
dacă aş găsi tratamentul care le opreşte?
- Şi nu mai e nevoie de operaţie? - Nu, niciodată.
- Dumnezeule! - Chiar aşa!
Nu crezi că băiatul ăsta a făcut destule operaţii?
- Ba da. Îmi pare rău. - Normal! Hai să deschidem laboratorul.
Nu! Eu n-am făcut destule operaţii.
Am tot aşteptat să reveniţi în sala de operaţii.
La naiba, destul e destul!
Am venit să practic chirurgia şi nu fac mai nimic!
Merit ceva mai mult. Aşa că eu...
Eu sunt obosită.
- Să mergem. - Trebuie să-l operăm încă o dată.
Am nevoie de probe.
Tu vei face operaţia de la început până la sfârşit.
- Pregăteşte pacientul. - Vă mulţumesc.
Aveţi grijă. Respiraţia lui miroase îngrozitor.
- Nu-i nimic. - Ba este. E împuţită.
Ştiu ce-a mâncat marţea trecută după miros.
Acesta este un diverticul Zenker.
Aceşti muşchi ar trebui să lucreze împreună
pentru a împinge mâncarea în esofag.
Din păcate, ei se bat cap în cap.
Peretele formează o pungă şi acolo se strânge mâncarea.
Întotdeauna simt că am ceva în gât.
A făcut pneumonie din cauza mâncării ajunse în plămâni.
- E un dezastru. - Sunt un dezastru.
Voi face o incizie în muşchiul de jos pentru a permite mâncării să treacă.
- Pereţii se vor strânge singuri. - Avem motive de îngrijorare?
Fireşte, toate operaţiile au un anumit risc...
Poate face un atac cerebral sau poate muri. Dar sunt riscuri minime în acest caz.
Există totuşi riscul lezării nervilor corzii vocale.
Nu voi mai putea să vorbesc?
- În cel mai rău caz. - E foarte puţin probabil.
- Ai un fund drăguţ. - Dalton!
S-ar putea să nu mai pot vorbi. Nu vreau să las nimic nespus.
Ai o pupă minunată!
Şi să ştii că nu l-am plăcut niciodată pe fratele tău.
Şi pe asta puteam s-o ţin pentru mine, dar m-am simţit bine spunând-o.
Eşti un idiot! Cât de repede îl puteţi băga în operaţie?
Aici erai! Da, ea e vraciul de copii.
Dar ai terminat, da? Putem pleca? Vino cu mine.
- De ce-ai venit? Ai fugit de la nuntă? - Poftim?
Nu! N-am fugit... De ce spui asta? Am nevoie de tine. Vino cu mine!
Domnilor, aşa cum ştiţi, însuşi preşedintele
a dat dispoziţie comunităţii noastre
să conceapă o hartă completă a creierului uman.
Kleiss Neuroscience vrea să fie cea care duce totul la bun sfârşit.
Avem o subvenţie imensă de la Institutul de Sănătate.
Primii paşi constau în dezvoltarea tehnologiei.
Senzorii pe care i-aţi creat dv sunt cei mai receptivi.
- Mă simt măgulit, mulţumesc. - Să vedeţi ce facem noi.
Mă tem că proiectul meu cu dr Torres îmi ocupă tot timpul.
Aceasta este compensaţia pe care o veţi primi
doar pentru consultanţă de la distanţă.
N-am de gând să mă uit. Nu-i vorba de compensaţie.
- Uitaţi-vă ce scrie. - Nu vreau.
- Uitaţi-vă... - Nu-i vorba de bani.
- Sunt mulţi bani. - Nu-mi pasă câţi bani sunt.
- Nu-i vorba de asta. - Măcar vă uitaţi la clipul nostru?
Da! Se uită.
- Ascultă ce au de spus. - Categoric!
Kleiss Neuroscience...
Cartografierea drumului către viitor.
Vrei să vezi filmuleţul? Hai să ne uităm.
Încă o dată. Sus.
Sunt prea obosit.
- Scuze, scumpo. - Ne laşi puţin singuri?
Am o întrebare.
Eu te-am recunoscut imediat. Cum să uiţi o soţie şi trei copii?
- Cum se poate aşa ceva? - Am distrus totul.
Luam din ce în ce mai multe droguri,
îmi impuneam să uit fiindcă nu mă mai suportam.
Însă îmi amintesc de tine. Îmi amintesc că râdeai în somn.
- Aveam vreo patru ani pe atunci. - Erai un copil fericit.
Cred că eu am rezolvat" asta.
Îmi amintesc că m-ai dus o dată la bâlci.
La unul din alea ambulante,
în care căluşeii sunt prost făcuţi şi se poate muri în ei.
Dar ne-am dat de câte două ori în fiecare.
- A fost o seară frumoasă. - Îmi amintesc.
Mama ta a avut o cădere.
Smulgea tapetul de pe pereţi, spunea că se ascunde cineva acolo.
- Femeia aia era cu nervii la pământ. - Care-i treaba cu cealaltă familie?
- Cu ei cum a rămas? - Ceva mai bine.
Aş putea să mă întorc. Naomi e dură, dar nu e mama ta.
- Nu e nebună de legat. - Gata, încetează.
- Nu mama a fost problema. - Nu vreau s-o vorbesc de rău.
Dar nu ştii cât e de greu să fii cu o asemenea persoană.
Cine crezi c-a avut grijă de ea? Că s-a interesat de ea?
A internat-o ca să nu-şi facă rău singură? Cine crezi c-a avut grijă de copiii tăi?!
Am făcut tot ce-am putut.
Dacă asta-i tot ce poţi, mai bine renunţă!
Tot ce poţi nu face doi bani! Eu am fost tatăl!
Eram un copil, dar eu am fost tatăl! Tu ai fost un nimic!
Tu plecaseşi! Nu eşti bun de nimic!
Gata, gata.
Pleacă de aici.
Pot să îmbin vertebrele cervicale 5 şi 6, dar trebuie să lucrez repede
dacă vrem să evităm paralizia.
Mulţumesc, eşti un geniu! Bisturiu de zece.
Sunt un fel de geniu. Eu şi Derek am început faza a doua.
- Reacţia la presiune tactilă. - Grozav! Ce veste bună pentru voi!
E o veste bună şi pentru tine. Scopul este o proteză
la fel de sensibilă şi de receptivă ca piciorul pe care l-ai pierdut.
O să fii la fel ca înainte.
Pregăteşte-i gâtul. Eu mă duc să mă spăl.
Ţi-am spus că te chem eu dacă am nevoie de tine.
- Ce face tatăl tău? - Ce vrei să fac?
Ia o pensă.
Ajută-mă să găsesc sursele de hemoragie.
- Meredith! - April, ce faci aici?
Dumnezeule! Fugi de la nuntă?
- Nu-ţi face griji, ştiu ce să fac. - Pe bune?
De ce toată lumea crede că fug?
Nu fug. Vino cu mine.
- Dar... - Nu.
Aţi chiulit la toate probele pentru rochiile de domnişoare de onoare, aşa că
Am aduc croitoreasa la voi.
O să arătaţi bine la nunta mea.
Bună ziua! Fără haine, vă rog.
E datoria voastră să faceţi asta pentru mine.
Te-am văzut la conferinţa de presă.
Ce s-a întâmplat cu tine acolo?
Trebuia să le spun ce am făcut, dar nu sunt sigură sută la sută.
Ce vrei să spui?
Nu prea înţeleg cum de mai trăieşte copilul acesta.
Canalul? Te-ai gândit că n-o să reuşească?
N-a reuşit. Am scos-o la capăt, dar nu ştiu ce am făcut, Mer.
A fost ca atunci când îi tragi una televizorului.
L-am reparat, dar nu ştiu sigur cum.
Mă simt ca o impostoare.
Şi ai mers aşa mai departe?
Nu ai spus asta nimănui?
Cui, Mer? Tu nu vorbeai cu mine, Alex era împotriva mea.
N-aveam pe nimeni. N-am avut de ales.
A fost cea mai bună variantă pentru el.
Aveai dreptate.
Avem păreri complet diferite.
- Mer, te rog. - Nu. Poate că am exagerat
şi poate că am ceva de dovedit,
dar n-o să fiu niciodată aşa de arogantă ca tine.
Ştii ceva, Meredith?
Du-te dracului!
Ţi-am ascultat prostiile săptămâni în şir şi mi-a ajuns.
Staţi aşa.
Şi de aceea la Kleiss Neuroscience ziua de mâine începe azi.
- Ei bine? - Impresionant.
Aşa cum am mai spus, sunt mult prea ocupat.
Derek, au nevoie doar de opinia ta.
- Nu e vorba de o mutare, nu? - Nu, nu, nu.
O să fie doar câteva vizite, odată la câteva luni.
Încă o dată, sunt flatat, dar
Pur şi simplu nu am timp.
- Doar ghidaţi-ne în ceea ce facem. - Nu.
- Nu dacă asta e ceea ce faceţi. - Credeţi că e ceva greşit
- la abordarea noastră. - Metoda noastră este ultima...
Cu metoda dv nu s-ar putea mapa nici măcar sfincterul uman.
- Derek. - îmi pare rău, dar...
ei m-au făcut să spun asta.
Vă uitaţi la o planetă.
Eu vă spun să faceţi un pas înapoi...
şi să priviţi universul.
Nu săruţi pe cineva doar ţuguind buzele.
Vezi pe cineva şi îţi aduci aminte de ce îl doreşti.
Sistemul nervos simpatic îţi accelerează pulsul,
lobul frontal îţi reduce inhibiţiile şi simţi că trebuie să-l săruţi.
Toate astea se petrec simultan.
Acţionăm atât din instinct, cât şi din condiţionare.
Aşa funcţionează creierul.
Să nu ne mai uităm la ce facem.
Să vedem de ce facem asta.
Adică spune că trebuie să schimbăm amplasarea senzorului?
- Nu, nu înţelegi, Tim. - Dar vreau să înţeleg.
Spune să schimbăm tot.
- Spune că... - Unde te...
Încep să se prindă.
imagini mai rapide şi mai profunde ale întregului creier.
Ştii rochia aceea...
- Cea mov cu dungi? - Da.
- Chiar arăţi grasă în ea. - Poftim?!
- Ai spus că arăt bine. - Am minţit.
Dar vreau ca ultimele mele cuvinte să fie sincere.
Tu eşti superbă. Dar cu rochia aceea...
- Nesimţitule! - Arăţi ca un car alegoric.
Am fost la trei nunţi cu rochia aia.
E cântecul nostru. Ultima şansă, iubito.
Riscul de a-i afecta corzile vocale sunt atât de mici
Tăiaţi-i-le. Tăiaţi-i corzile vocale, vă rog.
Tu rămâi aici, Karen.
Vino încoace.
Ne vedem după aceea.
Mergi mai în lateral.
Acolo.
Gata.
Trebuie să-mi cer scuze.
Nu trebuia să vorbesc aşa cu dv.
De ce? Ai obţinut ceea ce voiai.
Şi ai avut dreptate.
E de datoria mea să te învăţ.
Nu prea făceam asta.
Nu ştiam sigur dacă mi s-a dat o răsplată sau o pedeapsă.
Aşa sunt eu, enigmatică.
Ia-o pe aia.
Să nu-ţi fie niciodată frică să-ţi aperi drepturile.
Doar să te asiguri că ai dreptate când faci asta.
Cât de adevărat!
Trebuie să lupt pentru ceea ce merit.
Este incredibil de adevărat.
Ştiu, doar eu am spus-o. Ai ratat-o pe aia.
Spune-mi şi mie cum poţi să te dedici
sută la sută familiei şi sută la sută meseriei.
E clar că e imposibil...
- Pentru îmi tot sabotezi proiectul. - Serios acum, Mer.
Împrumutatul imprimantei n-a avut nimic de-a face cu oaia ta moartă.
Te-ai gândit vreodată că poate proiectul tău e pur şi simplu un eşec?
Da, pentru că sunt un doctor îngrozitor de prost.
- Am stabilit deja asta. - Nu, n-am spus niciodată aşa ceva.
- Ai spus că... - N-am spus niciodată aşa ceva!
Dar tu ai spus că sunt un om îngrozitor...
şi ai tot repetat asta...
pentru că nu sunt de acord cu tine.
Pentru că sunt dedicată muncii mele.
Pentru că nu vreau un copil?
Când am devenit aşa un monstru în ochii tăi?
Putem vorbi?
Shane, pleacă de aici!
Am crezut că trebuia să audă ce aţi făcut, iar dv i-aţi minimalizat importanţa.
Shane, am spus să ieşi! Du-te acasă!
Şi am avut dreptate.
- Poftim? - Un e-mail de la fundaţia Harper Avery
prin care cer un studiu de caz şi noutăţi despre starea pacientului.
- Poftim? - Candidaţi la premiul de anul acesta.
Daţi-o jos şi daţi-o jos.
O să-ţi pui piciorul cu pantof cu toc?
Arată grozav, dar mereu te doare după ce îl porţi.
Plus că nunta e la fermă, deci e posibil să fie noroi.
O să mă descurc.
- Bine. - Ai reuşit să faci decompresia măduvei?
- E paralizat? - E prea devreme să mă pronunţ.
- O să-i spui tatălui? - Ce să-i spună tatălui?
Cel mai probabil, leziunea la coloană a fost provocată de tatăl lui
în timpul transportului.
O, Doamne! Trebuie să aştepţi să vină ambulanţa.
N-a ştiut.
Da, şi acum copilul lui e posibil să nu mai poată să meargă?
Era mai bine dacă nu se băga.
Callie, încetează!
Băiatul lui era rănit şi încerca să-l ajute.
Uneori încercăm să facem un bine,
dar nu avem habar că de fapt provocăm mai multă durere.
Sigur că nu-i spunem.
Nu.
Nu am cum să ajung cu aparatul.
Sunt prea multe stricturi.
Va trebui să intru prin gât.
- Bine. - Da.
Poftim.
Ce crezi că i-a spus?
Habar n-am.
Deşi nu cred că sunt prea multe pe care să nu şi le spună.
Nu-i aşa? Cum faci să ajungi aşa?
- Nu există nimic ce nu ţi-aş spune. - Mă îndoiesc.
Mai avem mult până acolo.
Laşi chestii după tine.
Laşi păr peste tot. Laşi sutiene peste tot.
Nu e adevărat şi nu e frumos.
Când stai la mine în weekend,
laşi păr pe toate pernele şi câte un sutien pe fiecare clanţă.
Ţi-ai lăsat un sutien în sertarul cu argintărie.
- Pe care? Era albastru? - De ce ai atât de multe sutiene?
Tu ai o figură furioasă.
Eu am o figură furioasă?
Da, atunci când te gândeşti sau când rezolvi o problemă
sau doar numeri restul, oamenii cred că eşti supărat.
- Nu sunt supărat. - Ştiu. Doar că aşa arată figura ta.
- Încep să mă supăr. - Atunci ar trebui să zâmbeşti mai des.
Ai un zâmbet minunat.
Cred că i-a spus că o iubeşte.
Poate.
Spune cu voce tare şi vezi ce se întâmplă.
Poftim?
Nimic, e ceva ce mi-a spus odată Mark Sloan.
- E gata, doctore. - Mi-a spus: Dacă iubeşti pe cineva,"
spune-i, chiar dacă ţi-e frică,"
dacă o să creezi numai probleme"
sau dacă o să se aleagă praful de viaţa ta."
- Spune-i şi vezi ce se întâmplă." - Drăguţ.
Doamne sfinte!
- Ce cauţi aici?! - Ce cauţi tu aici?
- Lucrez. - În ziua nunţii noastre?
Trebuie să câştig suficient ca să pot să-mi iau liber după nuntă.
- M-ai văzut. - De-abia te-am zărit.
Nu ţi-am văzut rochia. Nu ţi-am văzut coafura.
Ai cumva pe cap o pălărie foarte mare?
Ce mai ghinion!
Nu, nu. Nu.
E bine. E bine, pentru că...
Dacă te vedeam prima dată pe ziua de azi
în rochie de mireasă şi coafată, arătând minunat,
mi-aş fi amintit că nu te merit şi probabil că aş fi leşinat.
Şi am ajunge tot aici. Şi nu ne-am mai căsători.
Şi ar trebui să-mi taie costumul la care încă mai am de plătit.
Mă bucur că te-am văzut aşa.
Pentru că o să te văd aşa în fiecare zi
pentru tot restul vieţii.
Şi te iubesc aşa.
Şi eu te iubesc.
De-abia aştept!
Nu uita de şosetele negre.
Matthew?
E posibil ca lipsa reacţiei să fie din cauza traumei sau a inflamaţiei măduvei.
E posibil să îşi revină în timp.
Şi dacă nu?
E posibil să rămână paralizat. Tetraplegic.
Trebuie să aşteptăm.
E vina mea, nu-i aşa?
Mişca atunci când s-a întâmplat.
Apoi l-am adus aici.
Eu am făcut asta.
Eu i-am făcut asta.
Încercaţi să-l ajutaţi.
Nu e vina dv.
Dv aţi încercat să faceţi ce aţi crezut că era mai bine.
Da?
Din păcate, n-am putut să ajung la diverticule cu aparatul,
aşa că am intervenit chirurgical.
Dar totul a decurs bine...
Şi va avea o respiraţie foarte proaspătă.
Mulţumesc.
Se trezeşte.
Bună, dragule!
Ce e cu el?
- Cheamă-l imediat pe Shepherd. - Dalton?
Daţi-mi voie.
Dalton?
Pot să fiu competitivă atât ca mamă, cât şi în chirurgie.
Doar că tu nu crezi că pot să concurez cu tine.
Nu poţi, Mer, pentru eu numai asta fac.
Asta e tot ce vreau să fac.
Aşa că nu te mai smiorcăi la mine că ai luat o decizie pe care acum o regreţi.
Crezi că regret faptul că am o familie?!
Cred că te simţi depăşită. Şi asta te doare,
dar nu te-a obligat nimeni să ieşi din joc.
Nu am ieşit din joc!
Doar că eu nu-mi sabotez prietenii ca să câştig!
- Şi eu asta fac? - Asta fac rechinii.
Tu ai spus asta din prima zi.
Dacă ţin bine minte, vorbeam despre tine.
De cât timp te culci cu Shane?
Roşeşte şi dacă vede o gleznă dezgolită.
Te-a văzut în sutien şi nici măcar n-a clipit.
Nu e treaba ta!
Nu trebuie să te justifici în faţa mea.
Se cuplează cu cel mai bun profesor ca să fie sigur că stoarce tot ce poate.
Aşa ai făcut şi tu la facultate şi în anul de stagiatură.
Felicitări!
Ai ajuns să fii personajul pe care îl venerezi.
Şi tu ai ajuns să fii personajul de care râdeam.
Salut!
- Îmi pare rău. - Nu ai de ce să-ţi ceri iertare.
Aşa cum ai spus şi tu.
Ai făcut tot ce-ai putut şi...
Uite că n-am ajuns pe drumuri, aşa că...
Mulţumesc.
- Îmi vreau familia înapoi. - Noi nu suntem o familie.
N-am ajuns pe drumuri pentru că tu ai plecat.
Aaron, Amber şi mama sunt bine acum pentru că tu ai plecat.
Dacă ai fi rămas, probabil că aş fi ajuns să vând bere.
Sau poate ţi-aş fi călcat pe urme şi până acum aş fi murit de supradoză.
Dar ne-ai părăsit, slavă Domnului!
Aşa că nu te mai învinovăţi.
Poate o să reuşeşti cu băiatul tău din Florida.
Mult noroc!
Cu bine, Jimmy!
A avut un atac cerebral grav.
E posibil ca în timpul operaţiei să se fi deplasat un cheag de sânge în carotidă.
Rar se întâmplă aşa ceva la operaţii, dar se întâmplă.
Vom încerca toate mijloacele de reabilitare
- dar mă tem că... - Nu puteţi să-l faceţi bine?
Îmi pare rău.
Deci s-a trezit, dar...
nu poate vorbi?
Deocamdată nu.
Dar vom face tot ce se poate pentru el, Karen.
Îmi pare foarte rău.
Dalton.
Iubitule?
Aude ce-i spun?
Nu suntem siguri.
Am făcut noi ceva greşit?
Nu.
A fost ceva neprevăzut. E...
Te...
Poftim?
Ce voiai să spui?
Nimic. Nimic.
Nu-i aşa că nu vii la nuntă?
Poţi să te ocupi şi de pacienţii mei?
Ba vin,
pentru că atunci când lupţi pentru ceea ce meriţi, reuşeşti.
Şi eu o merit.
Nu o să stau deoparte.
O să vin la nuntă,
şi, de faţă cu toată lumea, o să-i spun Arizonei ce simt,
şi o să fie obligată să facă faţă.
Şi vorbesc ca o nebună!
Şi asta e... aşa fac eu!
Da, aşa e!
Mulţumesc! Mulţumesc că nu m-ai lăsat să fac asta.
Mă ocup eu de pacienţii tăi.
Mulţumesc.
- La naiba! - Ce e?
Tocmai i-am spus lui Jo că îi ţin eu locul,
dar deja am făcut 80 de ore săptămâna asta.
Te ajut eu. Introdu-ţi parola.
Du-te la meniu...
Aici găseşti Introducere manuală".
Să te trecem cu... 60.
Tu aşa faci?
Credeam că şi tu faci la fel.
Când mai dormi?
Mă ocup eu de pacientul cu accident cerebral al lui Avery.
Te duci la nuntă, nu-i aşa?
Pentru că ai ţipat azi la toată lumea.
Da, mă duc să mă schimb şi apoi s-o iau pe Emma.
- Derek... - Da?
Tipii de la Kleiss?
Nu puteai doar să-i refuzi?
Chiar trebuia să-i desfiinţezi?
Crezi că nu vreau să-i ajut? Doar că nu era momentul.
Şi cred că îţi doreşti să mă concentrez pe...
Da, ştiu, dar...
E o şansă de a ne transforma într-un centru de inovare.
E un apel la datorie, Derek.
E o iniţiativă de-a preşedintelui.
Dacă preşedintele îţi cere să-ţi faci datoria, ţi-o faci.
Faci ceea ce ţi se cere.
Ceea ce ai făcut tu în armată a fost o chemare şi un sacrificiu.
Dar în cazul de faţă
e vorba de nişte tipi care încearcă să pună mâna pe nişte bani de la guvern
folosindu-se de numele meu.
Respect ceea ce simţi.
Dar în cazul de faţă?
Nu e vorba despre asta.
E aşa de drăguţ!
După ce terminăm cu asta, vreau să ţin un toast.
O să fie o grămadă.
O, nu. Pentru faza doi.
- Proiectul tău. - Proiectul nostru.
Este şi al tău. A pornit de la tine.
Nu aş fi făcut asta dacă nu erai tu.
Bine.
Plângi?
Da, ştii... Nunţile.
Hai!
Meniţi să fie." Drăguţ!
Ce e în ele?
- Trebuie să le deschidem... - La naiba!
...când se sărută.
Grozav!
Tocmai i-ai stricat nunta lui Kepner.
Haide!
Am stat toată ziua în laborator.
O să mai dureze câteva săptămâni,
dar cred că pot să-l vindec pe copilul ăsta.
Din punct de medical. O dată pentru totdeauna.
Ce se întâmplă cu tine, Miranda?
Renunţi la operaţii în favoarea rezidenţilor.
Te-ai întors în laborator, unde te-ai ascuns
atunci când ai avut infecţia.
Ce vrei să spui?
Îmi fac griji că renunţi la chirurgie.
Înţeleg.
Bine.
Că tot vorbim de renunţat la chirurgie,
hai să vedem de ce ai renunţat tu la chirurgie.
Ţi-am mai spus, e vorba de familie. Trebuie să fiu aici.
Uită-te la tine.
Crezi că am fi reuşit să ţinem situaţia sub control
dacă nu aş fi fost eu aici?
Ţi-a trecut vreodată prin cap că poate simptomele mele s-au înrăutăţit
când ai apărut tu, după ce ţi-ai dat demisia?
Aşa.
Deci asta vrei să spui?
Începe ceremonia.
Domnule Evans?
Are infarct miocardic.
Adu un aparat de E.K.G. şi o trusă de resuscitare.
Eşti atât de frumoasă!
Eşti drăguţă.
Dar...
O să ai ochii umflaţi dacă o să o ţii aşa.
O să te aduni?
Da.
Nu, sunt bine.
Callie încearcă din greu să mă ierte şi să aibă grijă de mine,
şi chestia asta mă înnebuneşte.
- Credeam că vrei... - Vreau. Vreau.
O iubesc şi o vreau înapoi.
Eu am fost de vină. Şi vreau să repar lucrurile.
Însă ea vrea să mă repare pe mine.
Motivul pentru care am înşelat-o în noaptea aceea...
a fost că cineva era atras de mine.
Şi nu mă ştia aşa cum eram înainte".
Mă ştia doar după".
Şi era suficient pentru ea.
Iar Callie... mă cunoaşte de dinainte
şi mă iubeşte de dinainte.
Iar acum câteodată simt că...
Nu sunt...
- Nu sunt... - Nu eşti?
Nu e corect.
Nu e vina ei.
Nu e vina ei că mie nu îmi place să mă simt aşa.
Iar Callie... încearcă să... rezolve ea totul.
Iar eu sunt în sfârşit fericită aşa cum sunt acum!
Şi nu sunt sigură
că ea va mai putea vreodată să mă facă să simt aşa.
Îmi pare rău că trebuie să treci prin asta.
Azi.
Am ajuns.
Slavă Domnului!
Regurgitare mitrală acută, posibil cu ruptură de cordaje.
Nu vom şti sigur până nu îl deschidem.
Te-am sunat ca să o chemi pe Yang. Yang e doctorul lui.
Yang e la nuntă. Eu sunt aici.
Plus că eu l-am tratat.
Am făcut o deschidere pericardică de unul singur.
Ştiu ce fac.
Atunci găseşte-l pe Russell sau cheamă medicul de gardă.
Ruth, eliberează imediat o sală de operaţii şi pregăteşte-l pentru o sternotomie.
Dr Ross, nu sunt de acord. Ar trebui să aşteptăm un îndrumător.
Vrei să aşteptăm? O să aşteptăm.
Şi atunci poţi să-i explici tu îndrumătorului
că omul ăsta a murit pentru că nu m-ai lăsat să-l ajut.
Asta vrei?
Yang a uitat.
Ştiam că una dintre voi va uita.
Nu.
Mulţumesc.
Ştiam eu că o să ajungi.
Când ajungem acolo, Arizona o să-mi ia buchetul.
Tu şi Meredith aţi putea sta de o parte şi de cealaltă a trenei mele,
Cum îndrăzneşti să spui că nu m-am schimbat?
Nu trebuie să-ţi dau explicaţii ţie pentru alegerile pe care le-am făcut.
Cum îndrăzneşti să spui că sunt la fel ca atunci când am venit aici,
înainte să-i cunosc pe Burke, pe Owen şi pe tine.
Viaţa ta pare diferită pentru că e plină de case, soţi şi copii.
Şi a mea arată la fel, doar că eu nu sunt la fel.
M-am schimbat. Trec prin toate de una singură.
Iar asta... e la fel de greu ca ceea ce faci tu.
Dar credeam că aş putea măcar să te am pe tine.
Sunt atât de invidioasă pe tine, că-mi vine să dau foc la tot.
Tu ai făcut ceea ce eu am încercat, dar nu am reuşit.
Şi nici măcar nu ştii cum ai reuşit.
Tot ce ai este timp şi dedicare.
Nu eşti cea care erai atunci când am ajuns aici.
Eşti ceea ce ne-am propus amândouă să ajungem.
Iar tu ai devenit... ceva la care nu ne-am aşteptat.
Eşti tot atât de bună ca şi mamă pe cât eşti ca şi chirurg.
Şi mă bucur pentru tine.
- Dar ne îndepărtăm una de cealaltă. - Ştiu.
Şi nu vreau să concurez cu tine, dar asta fac,
pentru că trebuia să ne impulsionăm una pe cealaltă
şi să ne facem viaţa mereu mai bună, pentru amândouă.
- Din ziua în care ne-am cunoscut, nu? - Da.
- Bine. Şi atunci... - Ştiu. Mă bucur că...
Tăceţi!
Nu astăzi.
Voi două... mă bucur că vă rezolvaţi problemele,
dar nu astăzi.
Iar tu! Ştii ce?
Nu mai vorbi de adulter în ziua nunţii mele,
pentru că azi mă căsătoresc eu!
Acesta ar fi trebuit să fie momentul meu.
Ar trebui să fiu cocoloşită, aranjată şi îngrijită
să mi se dea şerveţele, să mi se spună să nu mai plâng de fericire.
Aşa că... ştiţi ce?
Nu vă mai gândiţi doar la voi şi faceţi-mă să mă simt specială.
Poftim.
Vrei un şerveţel?
- O să... - Arăţi grozav.
- Voalul a ieşit foarte drăguţ. - Iar tu...
Pericardul e deschis!
Nu-mi vine să cred că facem asta.
Sângele ăsta. De unde vine?
De acolo. Perforaţie ventriculară.
Am găsit-o. Am degetul pe ea.
Îl trecem pe bypass, corect? Şi îi punem un petec.
Nu. Perforaţia se lărgeşte deja.
O să-i pun un petec. Am văzut-o pe Yang cum face.
Fir de mătase 2.0.
- Doctore? - Bypass...
Mă descurc! Fir de mătase 2.0!
Dumnezeule! Nu, nu, nu.
Se desface. Se desface în bucăţi.
- Shane, aşteaptă. - Pot să rezolv asta.
Pot să rezolv asta!
Cheamă ajutoare.
- Pe cine? - Pe oricine.
Shane, peretele inimii i se dezintegrează.
Trebuie să menţinem presiunea şi să cerem ajutor.
Mă descurc. O să reuşesc.
Taci odată!
Shane, dă-te de acolo.
Retrage-ţi mâna din pieptul lui şi pleacă de lângă masa de operaţie.
Nu o atinge!
Mă ocup eu de ea!
Sunteţi gata?
- Da. - Bine.
Ai ajuns!
- Am ajuns. - Super!
- Vino încoace. - Şefule!
Aţi venit!
Normal. Tot spitalul e aici.
- Serios? - Da.
Te place o grămadă de lume.
Acum trebuie să plecaţi, pentru că o să încep să plâng.
Dacă nu eraţi dumneavoastră, nu aş fi ajuns aici.
Meriţi asta cu prisosinţă. Şi arăţi minunat.
Mulţumesc.
Felicitări!
Ce mai fac copiii?
Zola a plâns pentru că n-a putut să vină cu mine,
dar acum s-a liniştit.
Ai răsfăţat-o dacă ai stat atât de mult cu ea.
- Arăţi extraordinar. - Mulţumesc.
Voiam să-ţi mulţumesc, pentru că proiectul ăsta
o să-mi ia mult mai mult timp decât mă aşteptam.
Şi nu aş fi reuşit să fac nimic fără timpul pe care mi l-ai oferit.
Şi ştiu că refuzi multe alte lucruri din cauza asta, aşa că îţi mulţumesc.
E plăcerea mea.
Ai ajuns.
Bună!
Suntem singura familie de care avem nevoie, da?
Şi o să fim împreună mereu, da? Tu şi cu mine.
Şi dacă o să avem copii, o să fie minunat.
Eu o să fiu un tată bun, tu vei fi grozavă
şi o să fim doar noi.
Nu avem nevoie de altcineva, da?
Da. Clar.
Dr Webber, ajutor! Trebuie să veniţi!
Du-te să te speli din nou.
Ross?
Ce avem aici, băiete?
Eu sunt de vină.
Ia să vedem.
Înţeleg că e o ruptură în ventriculul drept.
- E vina mea. - Nu ştiu decât că au nevoie de Webber
iar Shepherd vrea să te duci tu să-l aduci.
Se pare că s-a dus să vadă ce-i cu generatorul.
Te-ai descurcat bine, băiete.
- Este în regulă. - E vina mea.
Nu ai făcut nimic greşit, nu e vina ta.
S-a întâmplat.
Cred însă că e nevoie de un bypass.
Tu ce zici, Ross?
Ai făcut ce trebuia. Ai terminat aici.
- Ce-ar fi să te duci să te odihneşti? - Nu!
Când o să mă întorc, o să fie moartă.
E vina mea.
Eu am trimis-o la subsol.
Ross, uită-te la mine.
Uită-te la mine.
Am eu grijă de ea.
O să fie bine.
Du-te să te odihneşti.
Eşecul e ceva ce nu poate fi evitat,
de care nu poţi scăpa.
Prosoape absorbante! Multe!
Aspiră.
Murphy, vino încoace! Să-l trecem pe bypass.
- Şi sunaţi imediat la cardiologie! - Imediat.
Dar nu trebuie să te laşi învins de eşec.
Nu există un exemplu mai bun al puterii dumnezeieşti
decât iubirea dintre noi.
April şi Matthew sunt azi aici,
luându-şi angajamentul să se iubească,
în faţa lui Dumnezeu şi a voastră, a tuturor.
Să ne rugăm.
Tatăl nostru,
veghează-i pe April şi Matthew pe calea pe care o vor porni acum,
în călătoria lor care va dura
pentru tot restul vieţii lor pe acest pământ.
Da, sunt dr Shepherd.
Domnule, avem un apel pentru dv.
Pare extrem de urgent.
- Bine. - Vă rog să aşteptaţi.
- Vă voi face legătura. - Mulţumesc.
Trebuie să ţii cu dinţii de ceea ce vrei.
Dr Derek Shepherd?
Da.
Vă rugăm să aşteptaţi apelul preşedintelui Statelor Unite.
Cum?
Vă rugăm să aşteptaţi apelul preşedintelui Statelor Unite.
Şi dă-le tăria să-şi împărtăşească iubirea.
Neclintită în faţa oricărei furtuni, solidă prin orice încercare.
O promisiune pe care refuzăm să o încălcăm.
Nu trebuie să accepţi eşecul,
ci să accepţi orice provocare.
Să nu te dai bătut niciodată.
Încep masajul cardiac.
Să nu renunţi niciodată.
Haide.
Iar voi, prietenii apropriaţi şi familiile lui April şi Matthew
sunteţi astăzi martorii unirii lor.
Promiteţi să îi iubiţi şi să le susţineţi căsnicia
de astăzi înainte?
Dacă da, răspundeţi Promitem".
Promitem.
Iar acum...
- Vă cunosc pe amândoi... - Ce-i?
- de mult timp... - Îmi pare rău.
Ridică-te.
Şi sunt fericit să fiu astăzi aici şi să pot face asta pentru voi.
April şi Matthew,
vă cunosc pe amândoi de mult timp
şi sunt fericit să fiu astăzi aici...
Te iubesc, April.
Te-am iubit dintotdeauna.
Iubesc totul la tine.
Iubesc până şi lucrurile care nu-mi plac la tine.
Şi vreau să fii cu mine.
Te iubesc şi cred...
că şi tu mă iubeşti.
Aşa este?
Ridică-te şi înfruntă-ţi destinul.
Traducerea şi adaptarea: BlackAmber, ploi78 & JohnnyB
Comentarii pe www.tvblog.ro